Справа № 540/2523/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/2523/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, у якому просить визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- Визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;

- Зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100;

- Визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 ЗУ Про прокуратуру за період з 26.03.2020 по 12.03.2021 року;

- Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 виходячи із розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 ЗУ Про прокуратуру з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 26.03.2020 по 12.03.2021 року;

- Стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 30.12.2020 по день постановлення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивача звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". На день звільнення в порушення ст. 44 КЗпП України позивачу не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні. Разом з тим, позивач стверджує, що у період роботи з 26.03.2020 по дату звільнення позивачу нараховувалась заробітна плата, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 505, тобто з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", у той час, як з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020, розмір посадового окладу прокурора окружної прокуратури повинен становити 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача існують підстави для застосування до нього відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідач - Херсонська обласна прокуратура вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (від 01.04.2023 р. за вхід. № 11220/23), зазначаючи, що на підставі рішення П`ятої кадрової комісії № 27 від 12.01.2021 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, керівник Херсонської обласної прокуратури видав наказ № 115к від 12.03.2021 року про звільнення позивача із займаної посади та з органів прокуратури з 12.03.2021 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ. Вказує, що Законом № 1697-VІІ не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону. У свою чергу, ст. 44 КЗпІІ України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення трудового договору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VІІ. Юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача на підставі п. 9 ст. 51 Закону № 1697-УІІ, в даному випадку, є неуспішне проходження ним атестації, а не реорганізація, ліквідація, перепрофілювання організації, скорочення чисельності або штату працівників, відтак відсутні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги. Відповідач стверджує, що позивачу при звільнені виплачено всі належні суми, тому підстави для застосування до обласної прокуратури відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України відсутні. В обґрунтування належного розміру посадового окладу позивача відповідач наголошує, що у період з 26.03.2020 по 12.03.2021 заробітна плата позивачу нараховувалась і виплачувалась відповідно до приписів Постанови № 505, оскільки за правилами п. 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки на час звільнення позивача з органів прокуратури, рішення щодо початку роботи окружних прокуратур у порядку, встановленому законом не прийняте та не оприлюднене, відтак оплата праці позивача здійснювалась відповідно до постанови Уряду з огляду на вимоги п. З розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ.

Ухвалою від 08.06.2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного письмового провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 29.06.2021 року.

Ухвалою від 29.07.2021 року судом вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження , продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання, з урахуванням ухвали від 03.08.2021 про виправлення описки, на 28.09.2021 о 13:00 год.

Ухвалою від 28.09.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті на 19.10.2021 року.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями від 16.02.2023 року справу №540/2523/21 передано для розгляду головуючому судді Харченко Ю.В.

Ухвалою суду від 27.03.2023 року прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито спрощене провадження у справі № 540/2523/21 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року зупинено провадження у справі №540/2523/21 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - до набрання законної сили Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №540/1437/21 за позовом ОСОБА_1 до П`ятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора та Херсонської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 05.08.2024 року поновлено провадження у справі № 540/2523/21 за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Наказом керівника Херсонської обласної прокуратури від 12.03.2021 року № 115к керуючись п. 3, пп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 по 12.06.2021 роки виплачувалась із урахуванням посадових окладів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», що представником відповідача не заперечується та визнається.

Позивач, посилаючись на бездіяльність та протиправність дій суб`єкта владних повноважень щодо не здійснення останнім виплати належної заробітної плати, а саме відповідного посадового окладу за період з 26.03.2020 по 12.03.2021, як працівника прокуратури, визначеного Конституцією України, ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, Законом України «Про оплату праці», застосувавши необґрунтовано Постанову Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 та не врахувавши рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та непроведення перерахунку розміру посадового окладу працівника прокуратури протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання оспорюваних позивачем питань щодо виплати заробітної плати визначено спеціальним Законом України від 19 вересня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що набрав чинності 25 вересня 2019 року, яким передбачена переатестація прокурорів. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, діяла нова редакція статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» визначає умови переведення прокурорів, процедуру проходження атестації і відповідно порядок оплати праці прокурорів на період проведення їх атестації.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (тут і далі - у редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Отже, правовий статус зазначених прокурорів, який вони мали до набрання чинності цим Законом, характеризується і державними гарантіями щодо виплати заробітної плати з відповідних джерел фінансування. Тобто правове регулювання оплати праці, яке існувало до прийняття спеціального Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», здійснювалося у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» дозволяє зробити висновок, що на зазначений період (тобто, до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури) оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі - Постанова №505), яка була чинною в оспорюваний позивачем період.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 Постанови №505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.

Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в обласні прокуратури, отримують заробітну плату згідно зі статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Суд звертає увагу, що положеннями пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації. Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора у ці установи, суперечить вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №540/1268/21, від 14 липня 2022 року у справі №240/1984/21.

Стосовно застосування рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020 у подібних правовідносинах, Верховний Суд у наведених справах зазначив таке.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформульованої у рішенні №6-р/2020 (абзац одинадцятий пункту 2.2), заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом.

Таким чином, Конституційний Суд України дав тлумачення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, яка водночас відповідно до іншого рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р (II)/2020 указує на те, що за новим конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя.

Суд зазначає, що Конституція України віднесла прокурорів у розділ правосуддя, змінила характер їх діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення та запровадила нові принципи в проведенні оцінювання прокурорів. Таке оцінювання було визначено на законодавчому рівні і стосувалось без винятку усіх прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Тобто рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020, на яке послались суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги у цій частині, стосується приписів статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» без обмежень пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в новоутворені/оновлені прокуратури (відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Так, рішенням П`ятої кадрової комісії №27 від 12.01.2021 року ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

На підставі указаного рішення кадрової комісії наказом Херсонської обласної прокуратури №115к від 12.03.2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури з 29 грудня 2020 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах належить застосовувати приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме Постанови №505.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням посадового окладу згідно зі статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

З урахуванням чого, позовні вимоги в частині визнання бездіяльність Херсонської обласної прокуратури протиправною щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 ЗУ Про прокуратуру за період з 26.03.2020 по 12.03.2021 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 виходячи із розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 ЗУ Про прокуратуру з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 26.03.2020 по 12.03.2021 року, є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про нарахування вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, згідно пп. 2 п. 19 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (в редакції, чинній на момент звільнення), прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови прийняття рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно ст. 44 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 та 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 2 ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення), при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В свою чергу, суд зазначає, що ЗУ «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

З іншого боку, нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення у загальному трудовому законодавстві є ст. 44 КЗпП України.

Між тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа № 803/31/16), від 30 липня 2019 року (справа № 804/406/16), від 08 серпня 2019 року (справа № 813/150/16).

При цьому, суд вважає, що ч. 5 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» та ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України.

В свою чергу, у відповідний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора.

Тому, суд дійшов висновку про те, що у день фактичного звільнення прокурора з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру», такому прокурору належить до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 липня 2021 року (справа № 160/4745/20), від 23 грудня 2020 року (справа № 560/3971/19), від 21 січня 2021 року (справа № 260/1890/19), від 11 лютого 2021 року (справа № 420/4115/20).

Крім того, відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року, що ухвалена у даній справі, а тому такий висновок є обов`язковим до врахування при новому розгляді справи, згідно вимог ч. 5 ст. 353 КАС України.

Зокрема, у постанові від 24 листопада 2022 року у справі №280/7483/20 40 Верховний Суд зазначив, що факт звільнення позивача з органів прокуратури є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати йому вихідної допомоги.

За загальним правилом у день звільнення роботодавець повинен повністю розрахуватися із працівником, зокрема, виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, а в окремих випадках - вихідну допомогу.

Тобто право на вихідну допомогу, у визначених законодавством випадках, виникає у працівника в день його звільнення.

Суд враховує висновки Верховного Суду, зокрема, у постанові від 24 листопада 2022 року у справі №280/7483/20 40 Верховний Суд зазначив, що факт звільнення позивача з органів прокуратури є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати йому вихідної допомоги.

За загальним правилом у день звільнення роботодавець повинен повністю розрахуватися із працівником, зокрема, виплатити заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, а в окремих випадках - вихідну допомогу.

Тобто право на вихідну допомогу, у визначених законодавством випадках, виникає у працівника в день його звільнення.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2023 року у справі № 540/1437/21 визнано протиправним та скасовано рішення П`ятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора № 27 від 12.01.2021 року про неуспішне проходження атестації; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Херсонської обласної прокуратури № 115к від 12.03.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та в органах прокуратури з 13 березня 2021 року; стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1166727,00 грн. (один мільйон сто шістдесят шість тисяч сімсот двадцять сім гривень 00 копійок), з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та в органах прокуратури з 13 березня 2021 року та в частині стягнення з Херсонської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 14298,18 грн. (чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім гривень 18 копійок), з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024 року у справі № 540/1437/21 апеляційні скарги Херсонської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року змінено в резолютивній частині, виклавши абзац 5 резолютивної частини рішення наступного змісту:

«Стягнути з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 820140 грн. (вісімсот двадцять тисяч сто сорок) грн. 45 коп., з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.»; в інших частинах рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Враховуючи викладене, та з урахуванням висновків рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2023 року у справі № 540/1437/21, суд не вбачає правових підстав для виплати позивачеві спірної вихідної допомоги, як державної гарантії, звільненому працівнику, оскільки позивач отримав середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.03.2021 року.

Інакше застосування вказаних норм буде мати наслідком подвійну оплату праці працівника, що є непропорційним, суперечить положенням КЗпП України та порушує права інших працівників.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28 грудня 2023 року (справа № 640/3046/21), від 31 серпня 2023 року (справа № 340/1144/22), від 08 грудня 2022 року (справа № 460/2014/19), від 05 серпня 2020 року (справа № 686/20491/18), від 09 серпня 2019 року (справа № 826/11126/16).

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії не є обгрунтованим, а отже задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, не підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні; зобов`язання Херсонської обласної прокуратури здійснити нарахування та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100; визнання протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури протиправною щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 ЗУ Про прокуратуру за період з 26.03.2020 по 12.03.2021 року; зобов`язання Херсонської обласної прокуратури здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 виходячи із розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 ЗУ Про прокуратуру з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 26.03.2020 по 12.03.2021 року; стягнення з Херсонської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 30.12.2020 по день постановлення рішення у справі, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення складено 09.08.2024 p, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці у період з 23.05.2024 р. по 19.06.2024 р., включно, а також на лікарняному - з 20.06.2024 р. по 19.07.2024 р.

Суддя Ю.В. Харченко

.