Справа № 380/29002/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року м. Львівсправа № 380/29002/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів роботи: з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», район Крайньої Півночі, Російська Федерація, Тюменська область, с. Новий Урангой; з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», район Крайньої Півночі, Російська Федерація, Тюменська область, с. Новий Урангой; з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «Новоуренгойське управління бурових робіт», район Крайньої Півночі; з 03.11.2005 по 02.04.2007 у Новоуренгойському філіалі ЗАТ «ПромСтройМонтаж», район Крайньої Півночі; з 26.02.1998 по 31.12.1998 в філіалі ЗАТ «Роспан Інтернешнл», район Крайньої Півночі; з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «ЗахУкргеологія» та з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія» на території Ямало-Ненецького автономного округу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу періоди роботи: з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», район Крайньої Півночі, Російська Федерація, Тюменська область, с. Новий Урангой; з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», район Крайньої Півночі, Російська Федерація, Тюменська область, с. Новий Урангой; з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «Новоуренгойське управління бурових робіт», район Крайньої Півночі; з 03.11.2005 по 02.04.2007 у Новоуренгойському філіалі ЗАТ «ПромСтройМонтаж», район Крайньої Півночі; з 26.02.1998 по 31.12.1998 в філіалі ЗАТ «Роспан Інтернешнл», район Крайньої Півночі; з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «ЗахУкргеологія» та з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія» на території Ямало-Ненецького автономного округу.

- справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 червня 2023 року звернувся до відповідача-1 із заявою та необхідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). Рішенням відповідача-2 від 15 червня 2023 року № 29, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі - також оскаржуване рішення), позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, за результатами розгляду поданих позивачем заяви та документів: не зараховано довідку № 158 від 16.02.2012 (період з 12.12.2007 по 03.12.2008); довідку б/н від 02.04.2007 (період з 03.11.2005 по 02.04.2007); довідку № 112 від 16.02.2012 (період з 26.02.1998 по 31.12.1998); довідку № 120/02/8401 від 28.11.2018 (період з 01.01.1992 по 02.12.1994), на зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 16.02.2012 періоди з 09.10.2014 по 29.07.2015 та з 13.03.2012 по 26.09.2014, оскільки 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено, зокрема у відносинах з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР. А також не взято до уваги довідку № 1123 від 14.12.2020, оскільки дата народження позивача не збігається із датою народження згідно з паспортом.

Таку поведінку пенсійного органу позивач уважає протиправною, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню під час визначення стажу роботи особи. Інші документи (довідки, виписки із наказів, особових рахунків тощо) приймаються для підтвердження трудового стажу лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Позивач зазначає, що для підтвердження свого страхового стажу надав пенсійному органу трудову книжку НОМЕР_1 від 16.02.2012, а також довідки № 158 від 16.02.2012, б/н від 02.04.2007, № 112 від 16.02.2012, № 120/02/8401 від 28.11.2018, № 1123 від 14.12.2020, однак такі безпідставно не були взяті ним до уваги. Також позивач відзначає, що покликання пенсійного органу на зупинення, зокрема у відносинах з Російською Федерацією дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року, є протиправними, оскільки відповідно до пункту 2 статті 13 вищевказаної Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Позивач підсумовує, що відмова пенсійного органу в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи є неправомірною, ці періоди повинні бути зараховані до його страхового стажу.

З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 проти позову заперечує з огляду на те, що обов`язковою умовою для зарахування заробітної плати під час обчислення розміру пенсії є нарахування та сплата внесків на суми виплат, що включаються до заробітної плати. Під час призначення пенсій громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) не території Російської Федерації до 31 грудня 1991 року. Стаття 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації по трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. Сторони України та Росія вийшли з Угоди про гарантії прав держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Тобто ця Угода не діє на території України та Росії. Відповідно до запропонованого порядку дій до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058.

Відповідач-1 підсумовує, що у спірних правовідносинах він діяв в межах своїх повноважень та на підставі чинних нормативно-правових актів України.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідач-2, належним чином повідомлений про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі та про свій статус як другого відповідача, відзиву на позовну заяву не подав. Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 13 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 13 березня 2024 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області до участі у справі як другого відповідача.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 03 березня 2020 року.

08 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та необхідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15 червня 2023 року № 29, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні зазначено, що за результатами розгляду доданих до заяви документів не зараховано довідку № 158 від 16.02.2012 (період з 12.12.2007 по 03.12.2008); довідку б/н від 02.04.2007 (період з 03.11.2005 по 02.04.2007); довідку № 112 від 16.02.2012 (період з 26.02.1998 по 31.12.1998); довідку № 120/02/8401 від 28.11.2018 (період з 01.01.1992 по 02.12.1994), на зараховано згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 16.02.2012 періоди з 09.10.2014 по 29.07.2015 та з 13.03.2012 по 26.09.2014, оскільки 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено, зокрема у відносинах з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР. А також не взято до уваги довідку № 1123 від 14.12.2020, оскільки дата народження позивача не збігається із датою народження згідно з паспортом. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території СРСР по 31 грудня 1991 року.

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача-1 щодо не зарахування до трудового (страхового) стажу періодів роботи: з 09.10.2014 по 29.07.2015, з 13.03.2012 по 26.09.2014, з 12.12.2007 по 03.12.2008, з 03.11.2005 по 02.04.2007, з 26.02.1998 по 31.12.1998, з 08.06.1990 по 26.05.1994, з 27.05.1994 по 02.12.1997, звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян визначено статтею 115 Закону № 1058.

Так, за змістом пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058 військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років та за наявності у них страхового стажу не менше 25 років.

Отже, необхідними умовами для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058 є досягнення чоловіком 55 років та наявність у нього страхового стажу не менше 25 років.

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж, наводить стаття 24 Закону № 1058.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788.

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 квітня 2014 року № 13-1) затверджено подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який визначає, зокрема перелік документів, необхідних для призначення пенсії.

За змістом положень пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (тут - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм вказує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Суд встановив, що до заяви про призначення пенсії позивач на підтвердження свого трудового стажу додав такі документи:

- трудову книжку НОМЕР_1 , в якій зроблено записи про періоди роботи позивача з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ» та з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ»;

- довідку № 158 від 16.02.2012, видану ВАТ «НУБР», про період роботи позивача з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «НУБР»;

- довідку № б/н від 02.04.2007, видану Новоуренгойською філією ЗАТ «ПромСтройМонтаж», про період роботи позивача з 03.11.2005 по 02.04.2007 в Новоуренгойській філії ЗАТ «ПромСтройМонтаж»;

- довідку № 112 від 16.02.2012, видану ЗАТ «Роспан Інтернешнл», про період роботи позивача з 26.02.1998 по 31.12.1998 у філії ЗАТ «Роспан Інтернешнл»;

- архівну довідку № 120/02/8401 від 28.11.2018, видану відділом у справах архівів (муніципальним архівом) Адміністрації міста Новий Уренгой, про періоди роботи позивача з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідуальній експедиції глибокого буріння «ЗахУкргеологія» та з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія».

Утім своїм рішенням від 15 червня 2023 року № 29 відповідач-2 не зарахував вищевказані періоди роботи позивача, мотивувавши це тим, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено, зокрема у відносинах з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Оцінюючи правомірність цієї відмови, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди передбачено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами другою - третьою статті 6 Угоди встановлено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Отже, на громадян України, які працювали на територіях інших держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

На підставі пункту другого статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються під час встановлення права на пенсію і її обчислення.

Записами у трудовій книжці позивача та наявними у матеріалах справи довідками про роботу, які були надані пенсійному органу, підтверджено, що позивач у спірні періоди дійсно працював на підприємствах у Російській Федерації.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Законом України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783), яким зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що набрала чинності для України 14 липня 1995 року, зокрема, стаття 13 якої допускала прийняття на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення документів, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правової визначеності.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Україна, як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з цією Угодою, а тому припинення Російською Федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

Не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди особам, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу.

Варто зауважити, що відповідно до частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

З огляду на вказане доводи відповідача-2, зазначені в рішенні від 15 червня 2023 року № 29 щодо прийняття Закону України № 2783, який набрав чинності 23.12.2022, не є підставами для відмови в зарахуванні до трудового (страхового) стажу позивача спірних періодів роботи, адже такий стаж ним набутий в той час, коли Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Водночас суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, які передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до трудового (страхового) стажу.

Отож, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи зараховуються до трудового стажу, а тому суд уважає необґрунтованими доводи відповідача-2 щодо неможливості зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача в Російській Федерації з огляду на прийняття Верховною Радою Закону № 2783.

Одночасно з цим суд зауважує, що будь-яких інших підстав для неврахування спірних періодів роботи до трудового (страхового) стажу позивача рішення відповідача-2 від 15 червня 2023 року № 29 не містить.

Будь-яких посилань на невідповідність наданих довідок (або їх недостовірності) відповідач-2 не навів. Вказані довідки скріплені підписами та печатками уповноважених осіб. Те ж саме стосується і трудової книжки позивача.

Зважаючи на вказане, суд резюмує, що періоди роботи позивача з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 12.12.2007 по 03.12.2008 року у ТОВ «НУБР», з 03.11.2005 по 02.04.2007 в Новоуренгойській філії ЗАТ «ПромСтройМонтаж», з 26.02.1998 по 31.12.1998 у філії ЗАТ «Роспан Інтернешнл», з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідуальній експедиції глибокого буріння «ЗахУкргеологія», з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія» повинні бути зараховані до трудового (страхового) стажу позивача, а відмова пенсійного органу в їх зарахуванні є неправомірною.

Водночас суд зауважує, що у позовній заяві позовні вимоги, що стосуються як визнання протиправності дій, так і зобов`язання вчинити певні дії, заявлені позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Утім, як встановив суд, право позивача на зарахування до трудового (страхового) стажу спірних періодів роботи порушило саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке суд залучив до участі в справі як другого відповідача. Тому відповідні дії саме вказаного пенсійного органу належить визнати протиправними, а відтак і зобов`язати вчинити дії на відновлення порушеного права позивача такими діями.

З урахуванням викладеного суд задовольняє заявлені позовні вимоги частково:

- визнає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «НУБР», з 03.11.2005 по 02.04.2007 в Новоуренгойській філії ЗАТ «ПромСтройМонтаж», з 26.02.1998 по 31.12.1998 у філії ЗАТ «Роспан Інтернешнл», з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідуальній експедиції глибокого буріння «ЗахУкргеологія», з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія»;

- зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «НУБР», з 03.11.2005 по 02.04.2007 в Новоуренгойській філії ЗАТ «ПромСтройМонтаж», з 26.02.1998 по 31.12.1998 у філії ЗАТ «Роспан Інтернешнл», з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідуальній експедиції глибокого буріння «ЗахУкргеологія», з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія».

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», за подання цього позову до суду судовий збір не сплачував, а тому його розподіл на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61000) - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у зарахуванні до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «НУБР», з 03.11.2005 по 02.04.2007 в Новоуренгойській філії ЗАТ «ПромСтройМонтаж», з 26.02.1998 по 31.12.1998 у філії ЗАТ «Роспан Інтернешнл», з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідуальній експедиції глибокого буріння «ЗахУкргеологія», з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.03.2012 по 26.09.2014 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 09.10.2014 по 29.07.2015 у ТОВ «СТРОЙГАРАНТ», з 12.12.2007 по 03.12.2008 у ТОВ «НУБР», з 03.11.2005 по 02.04.2007 в Новоуренгойській філії ЗАТ «ПромСтройМонтаж», з 26.02.1998 по 31.12.1998 у філії ЗАТ «Роспан Інтернешнл», з 08.06.1990 по 26.05.1994 в Українській нафтогазорозвідуальній експедиції глибокого буріння «ЗахУкргеологія», з 27.05.1994 по 02.12.1997 у ЗАТ «Компанія Укрсибнафтогазгеологія».

В решті позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 09 серпня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна