Справа № 371/200/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 371/200/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кириленко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Костюк Л.О., Шведа Е.Ю.

за участю секретаря Керімова К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.02.2024 постановою по справі про адміністративне правопорушення № 010/М/2024, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Крім того, позивач зазначив, що 03.02.2024 року не керівник ТЦК від імені якого було виконано оскаржувану постанову, а працівник поліції у присутності свідків надав йому оскаржувану постанову, яка датована 01.02.2024 та поставили перед фактом, що він притягнутий до адміністративної відповідальності за вказаною статтею.

Також, позивач акцентує увагу суду, що до ІНФОРМАЦІЯ_1 він не має жодного відношення, оскільки обліковується у ТЦК яке розташовано за місцем моєї реєстрації (м. Миронівка, Київської обл.).

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 була вручена повістка 19.12.2023 на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 20.12.2023, також йому було повідомлено про відповідальність за неприбуття у строк визначений у повістці. Повістку ОСОБА_1 отримав особисто, про що свідчить підпис у розписці. При уточненні даних повідомив що за містом реєстрації не проживає, вказавши адресу проживання АДРЕСА_1 .

Однак, 20.12.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці не прибув про поважність причин неприбуття ІНФОРМАЦІЯ_1 не повідомив, доказів які підтвердили поважність не прибуття при розгляді справи не надав.

08.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Черкаського районного управління поліції Головного управління поліції в Черкаській області направлено звернення №3/718 від 08.01.2024, щодо ухилення громадянина від виконання військового обов`язку.

01.02.2024 ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де йому було повідомлено про порушення ним законодавства України.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.210-1 КУпАП склала уповноважена посадова особа, солдат роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , згідно вимог ст.254 КУпАП свідки були ознайомленої матеріалами справи правопорушення виявленого 20.12.2023, ними були громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Громадянин ОСОБА_1 особисто розписався в протоколі та надав пояснення, що положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому доведені та зрозумілі, громадянин ОСОБА_1 пояснив, що він не прибув по повістці так як він перебував в іншому регіоні в зазначений день, доглядав за хворою мамою. Доказів що підтверджують що мама хворіла до справи не надав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 010/М/2024 від 01.02.2024 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень (а.с. 7).

Позивач, не погоджуючись із вищевказаною постановою № 010/М/2024 від 01.02.2024 року, вважаючи її протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 010/М/2024

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.

Згідно положень ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію-тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ст. ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 особисто розписався в протоколі та надав пояснення, положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому доведені та зрозумілі, ОСОБА_1 пояснив, що він не прибув по повістці так як він перебував в іншому регіоні в зазначений день, доглядав за хворою мамою.

Справа про адміністративне правопорушення стосовно громадянина ОСОБА_1 розглядалася начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_5 , та було прийняте наступне рішення: в зв`язку з неприбуттям громадянина ОСОБА_1 за викликом (згідно врученої повістки) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до порушення вимог ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" в умовах особливого періоду, притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП, так як правопорушення вчинене в умовах особливого періоду, шляхом накладення штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн., в той же день постанову 010/М/2024 була отримана ОСОБА_1 особисто (а.с. 28-29).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно розписки, повістку ОСОБА_1 отримав особисто 19.12.2023 року (а.с. 30).

Під час розгляду справи встановлено, що у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , він був оголошений в розшук та доставку до ІНФОРМАЦІЯ_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 31).

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 отримав повістку особисто 19.12.2023 року та не прибув 20.12.2023 за викликом (згідно врученої повістки) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також не повідомив про причини неявки, та не надав відповідні докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

В свою чергу, апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 04 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.О. Костюк

Е.Ю. Швед