Справа № 404/4554/24
Суддя: Волоткевич А. В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/4554/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі: головуючого судді Волоткевича А.В., секретар судового засідання Чала В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Кропивницькому адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

представники учасників справи участі в судовому засіданні не брали,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Відділу нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС № 002230 від 06.05.2024.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що відповідач допустив неправомірне застосування норми матеріального права по відношенню до позивача, яке мало вираження в двох формах.

По-перше - це грубе порушення посадовими особами відповідача 1 Постанови КМУ №513 від 19.05.2023, яке полягало у відсутності прийнятого обов`язкового рішення про супроводження транспортного засобу (який на думку інспекторів має ознаки перевищення вагових параметрів) до найближчого пункту габаритно - вагового контролю. Відсутність такого рішення зводить нанівець обґрунтованість та законність вимоги щодо проходження габаритно - вагового контролю. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, у розумінні Постанови КМУ №513 від 19.05.2023 є саме тією правовою передумовою, яка наповнює юридичною суттю та легітимністю подальші вимоги щодо проходження габаритно - вагового контролю. Лише невиконання письмового рішення, яке має затверджену форму та порядок може мати наслідки відмови у проходженні габаритно - вагового контролю.

По-друге - неправомірність застосування норми матеріального права, полягає в тому, що Відповідач застосував до ОСОБА_1 норму матеріального права, яка передбачає відповідальність встановлену ч.3 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за ухилення або відмову у проходженні габаритно - вагового контролю або проходження такого з істотними порушеннями процедури, саме в зоні габаритно - вагового контролю. Тобто, законодавець встановив, що місце скоєння адміністративного правопорушення передбачене ч.3 ст.132-1 КУпАП є невід`ємною частиною правової конструкції даної норми матеріального права, а відтак і обумовлює її об`єктивну сторону, як частину складу адміністративного правопорушення.

В даному випадку, позивач вважає, що в його діях був відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 132-1 КУпАП, а саме: була відсутня об`єктивна сторона, оскільки вчинене правопорушення було зафіксоване поза межами зони габаритно - вагового контролю, а саме мінімум за 30 км від такої зони, а відтак даний факт унеможливлює застосування даної норми матеріального права в даних конкретних правовідносинах.

Ухвалою від 31.07.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судовий розгляд на 08.08.2024.

05.08.2024 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає таке. Позивач у позові посилається на те, що посадовою особою Укртрансбезпеки не було сформовано рішення про супроводження транспортного засобу (рішення про супроводження транспортного засобу - обов`язкова для виконання водієм письмова вимога посадової особи щодо слідування транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю).

Однак, вказаний аргумент не відповідає фактичним обставинам справи, адже, посадовою особою Укртрансбезпеки складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, копію якого отримано водієм ОСОБА_2 особисто під підпис.

Також, позивач в позові зазначає про те, що водію було запропоновано проїхати на пункт зважування, що розташований в с. Дачне (зазначає про відстань в 30 км та розташування на автомобільній дорозі М-05 км 450+500).

Вказане також не відповідає дійсності з огляду на те, що в рішенні про супроводження вказаний пункт габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою автомобільна дорога М-14 21км+434м (відстань між місцем зупинки та пунктом габаритно-вагового контролю становить 6,77 км).

За адресою М-05 км 450+500 відсутні пункти габаритно-вагового контролю. Пункт габаритно-вагового контролю в с. Дачне розташований за адресою М-05 км 452+811м.

Крім того, відповідач зазначає, що внутрішні правила перевізника щодо неможливості зміни маршруту транспортного засобу не можуть бути підставою для невиконання законної вимоги посадової особи щодо слідування до пункту габаритно- вагового контролю для зважування транспортного засобу, що призводить до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно- вагового контролю.

Щодо доводів позивача про те, що в спірному випадку відсутній склад правопорушення, передбачений частиною третьою статті 132-1 КУпАП у зв`язку з тим, що відмова може бути лише в зоні габаритно-вагового контролю відповідач 2 повідомляє таке.

Вказане твердження базується на суто формальному трактуванні частини третьої статті 132-1 КУпАП.

Так, відповідно частини третьої статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 3 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про автомобільний транспорт» наводить визначення поняття відмова від габаритно-вагового контролю - будь-які дії або бездіяльність, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, що призвели до ухилення від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю.

Тобто, відмова полягає у діях або бездіяльності, що призвели до ухилення від проходження габаритного-вагового контролю.

У спірному випадку саме відмова виконати законну вимогу посадової особи Укртрансбезпеки прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю призвела до ухилення позивачем від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно-вагового контролю, що і передбачено частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

Крім того відповідач 2 зазначив, що П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові по справі 521/25465/23 зазначено: «При цьому, судова колегія також не приймає до уваги посилання позивача на зупинення автомобіля за межами зони габаритно-вагового контролю, що виключає відповідальність за відмову у проходженні такого контролю, оскільки положення ч.3 ст.132-1 КУпАП не містять застережень щодо того, що для притягнення до відповідальності за цією нормою відмова повинна відбутися саме та виключно в зоні габаритно-вагового контролю».

Факт відмови зафіксовано належним чином.

Щодо посилань позивача на те, що транспортний засіб позивача не було заблоковано варто зазначити, що вказаний факт жодним чином не спростовує підтверджений матеріалами справи факт відмови від проходження габаритно-вагового контролю.

Позивач та представники відповідачів участі в судовому засіданні не брали, хоча сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber».

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив таке.

04.04.2024 головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення № 000014 від 28.03.2024.

О 23 год. 45 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного, 40 головним спеціалістом відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області було зупинено вантажний автомобіль у складі спеціального вантажного сідлового тягача MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом KELBERG, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Під час перевірки та візуального огляду транспортного засобу встановлено імовірне перевантаження транспортного засобу за візуальною ознакою: просідання вузлів підвіски транспортного засобу.

Враховуючи зазначене, водію ОСОБА_2 запропоновано проїхати до пункту габаритно-вагового контролю, що розташований за адресою: автомобільна дорога М-14 21км+434м (відстань між місцем зупинки та пунктом габаритно-вагового контролю становить 6,77 км) для зважування транспортного засобу, про що складено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу, копію якого отримано водієм ОСОБА_2 особисто під підпис.

Однак, водій ОСОБА_2 відмовився прослідувати до пункту габаритно-вагового контролю, про що складено акт № 017423 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю та щодо водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення № 0002814 за порушення, передбачене статтею 188-57 КУпАП (постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2024 по справі № 523/6214/24 на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення).

Листом від 05.04.2024 № 29210/33/24-24 позивача запрошено на розгляд справи на 06.05.2024 (трековий номер листа 234, отримано позивачем 11.04.2024).

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПС № 002230 від 06.05.2024, винесеної начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Романенко Володимиром Васильовичем, встановлено: 04.04.2024 о 23:45 у м. Одеса на вул. Заболотного, 40 водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснював вантажні перевезення на т/з MAN, д/н НОМЕР_1 , що належить гр. ОСОБА_3 з причепом KELBERG д/н НОМЕР_3 та відмовився проходити габаритно-ваговий контроль в зоні габаритно-вагового контролю, за що передбачено адміністративну відповідальність за ч.3 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн.

Листом від 06.05.2024 № 39071/33/24-24 відповідачем на адресу позивача направлено копію постанови (трековий № 722, отримано позивачем 15.05.2024).

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником спеціалізованого вантажного сідлового тягача MAN, д/н НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричіпа н/ПР самоскид KELBERG д/н НОМЕР_3 .

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою КМУ від 11.02.2015 №103 зі змінами, встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.4-1 Правил дорожнього руху встановлено, що у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил;

б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Статтею 14-1 КУпАП встановлено, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення.

Частиною 3 ст. 132-1 КУпАП встановлено, що ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до приписів ст. 229 КУпАП органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 1) на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135); 2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий та восьмий статті 135).

Пунктом 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 встановлено, що під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 21 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Пунктом 30 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 № 1567 встановлено, що за наявності в діях фізичної особи - автомобільного перевізника ознак адміністративного правопорушення притягнення правопорушника до відповідальності здійснюється в порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частиною 1 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність рішення про супроводження транспортного засобу, суд зазначає, що вказані твердження спростовуються матеріалами справи, у яких наявне відповідне рішення, що отримане водієм ОСОБА_4 під підпис.

Суд критично оцінює доводи відповідача про фіксацію правопорушення поза межами зони габаритно-вагового контролю, оскільки як вірно зазначає відповідач 2, положення ч.3 ст. 132-1 КУпАП не містять застережень щодо того, що для притягнення до відповідальності за цією нормою відмова повинна відбутися саме та виключно в зоні габаритно-вагового контролю.

Також суд відхиляє доводи позивача про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, так як транспортний засіб після відмови проходження вагового контролю не був заблокований інспектором, оскільки вказані обставини жодним чином не спростовують наявність складу правопорушення в діях позивача.

Відповідач довів правомірність прийнятих ним рішень відносно позивача, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 06.05.2024 №ПС 002230.

Інші доводи позову жодним чином не спростовують висновку суду про законність оскаржуваної постанови та правомірність дій відповідача 1 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

Відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлено, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 139 КАС України судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви - відмовити.

Судові витрати, які фактично понесені позивачем, залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 13.08.2024.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Відділ нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, , адреса: 65008, м. Одеса, пл.. П. Дерев`янка, 1, каб. 203.

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 9.

Повний текст рішення складено 13.08.2024.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда А. В. Волоткевич