Справа № 380/10297/24
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 рокусправа № 380/10297/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.03.2024 № 08 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи за вислугу років у кратному обчисленні згідно з ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періодів роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри травматологічного відділення КНП Мар`їнська центральна районна лікарня;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (м. Світловодськ та Світловодський район) повторно розглянути мою заяву про призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням до стажу роботи за вислугу років у кратному обчисленні згідно з ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення періодів роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри травматологічного відділення КНП Мар`їнська центральна районна лікарня.

Ухвалою від 20.05.2024 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 12.03.2024 звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, 20.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області (за принципом екстериторіальності) прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії за № 08 у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Вказана відмова вмотивована тим, що для зарахування до спеціального страхового стажу періоду роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри травматологічного відділення КНП Мар`їнська центральна районна лікарня необхідно долучити довідку щодо віднесення протитуберкульозного диспансера до інфекційних закладів. Оскільки державний протитуберкульозного диспансер, в якому позивач працювала, відповідно до відомої позивачу інформації є ліквідований, а через окупацію рф міста Донецька та певної частини Донецької області звернутись до Державного архіву м. Донецьк не має можливості, тому і отримати довідки не може.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подав відзив на позовну заяву від 10.06.2024 (вх. № 43671), у якому зазначає, що до спеціального стажу позивачки не зараховано період роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка щодо віднесення протитуберкульозного диспансера, де працювала позивачка, до інфекційних закладів. Окрім цього, не долучено довідки про перебування у відпустці без збереження заробітної плати та у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку. Згідно з поданими документами спеціальний стаж позивачки становить 24 роки 10 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно пункт "е" ст. 55 Закону № 1788. Таким чином, згідно з поданими документами право на пенсійну виплату у позивача відсутнє. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, подав відзив на позовну заяву від 23.0582024 (вх. № 39628), у якому зазначає, що згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я за соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають зокрема, працівники охорони здоров`я за наявності станом на 01.04.2015 - не менше 25 - років спеціального стажу, на 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців та на 11.10.2017 - менше 26 років 6 місяців. Страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 33 роки 09 місяців 07 днів. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років 24 роки 10 місяців До стажу роботи за вислугу років у кратному обчисленні згідно з ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не зараховано період роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка щодо віднесення протитуберкульозного диспансера, де працювала позивач, до інфекційних закладів. Статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено зарахування до стажу у подвійному розмірі періодів роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах(відділеннях) з лікування осіб з ВІЛ або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у паталото-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я. Окрім цього, не долучено довідки про перебування у відпустці без збереження заробітної плати та у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку. Згідно з поданою заявою та долученими документами, право на пенсійну виплату відсутнє. Також зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не приймало рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, тому відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальні органи Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 12.03.2024 подала заяву про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За принципом екстериторіальності документи позивачки розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.03.2024 № 08 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

У рішенні, зокрема, вказано, що до стажу роботи за вислугу років у кратному обчислені згідно з Закону України Про пенсійне забезпечення не зараховані періоди роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки відсутня довідка щодо віднесення протитуберкульозного диспансера, де працювала заявниця, до інфекційних закладів.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначення пенсії протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 51 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років у чоловіків і не менше 25 років у жінок.

Відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" від 05.07.2001 № 2586-III (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин):

протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я (п. 7 ч. 1);

туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу (п. 12 ч. 1).

Відповідно до частини першої статті 10 Закон № 2586-III медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я" від 28.10.2002 № 385, зокрема, затверджено Перелік закладів охорони здоров`я.

Перелік закладів охорони здоров`я містить, у тому числі, протитуберкульозний диспансер.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.07.2009 № 514 затверджено "Перелік протитуберкульозних закладів", в якому міститься: розділ 1. Лікувально-профілактичні заклади, пункт 1.1 Лікарняні: протитуберкульозний диспансер.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 № 1645-III інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Відповідно до ст. 7 Закон України "Про захист населення від інфекційних хвороб" лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України № 05.03-18-54/973 від 27.01.2010 слідує, що інфекційний заклад (відділення) - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).

Отже, протитуберкульозний диспансер належить до закладу охорони здоров`я, в якому надається медична допомога хворим на туберкульоз, що є інфекційною хворобою, а тому робота у такому медичному закладі підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з відомостями, які містяться в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала з 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри стаціонарного відділення міського протитуберкульозного диспансеру № 3.

Окрім цього, суд наголошує, що робота позивача у протитуберкульозному диспансері у спірний період відповідачем не заперечується.

Враховуючи наведене, суд вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.03.2024 № 08 про відмову у призначені пенсії протиправним, а тому його необхідно скасувати.

Суд установив що відповідачем-1 безпідставно не зарахований до стажу ОСОБА_1 період роботи 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри стаціонарного відділення міського протитуберкульозного диспансеру № 3, тому для захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу позивача період роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри стаціонарного відділення міського протитуберкульозного диспансеру № 3 в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону №1788.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Львівській області.

Таким чином, суд дійшов висновку, зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як територіального органу ПФУ, який у порядку екстериторіальності розглядав заяву позивача, повторно розглянути його заяву про призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

За встановлених фактичних обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є покладання на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обов`язку повторно розглянути заяву від 12.03.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням правової оцінки суду.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.03.2024 № 08 про відмову у призначені пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу позивача період роботи з 01.10.1994 по 01.10.1997 на посаді медичної сестри стаціонарного відділення міського протитуберкульозного диспансеру № 3 в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2024 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням правової оцінки суду.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1211,60 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12.08.2024.

Суддя Кедик М.В.