Справа № 260/3108/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3108/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 період роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, на посадах: з 24.07.1991 слюсарем по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Чоп; з 14.11.1991 оглядачем вагонів 4 розряду; з 01.03.1992 оглядачем ремонтником 5 розряду обмінного пункту вагонів Чоп; з 04.03.1994 оглядачем-ремонтником вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування; з 01.06.2001 оглядачем-ремонтником вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово; з 01.12.2010 оглядачем-ремонтником вагонів п`ятого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Чоп; з 18.11.2011 старшим оглядачем вагонів (керівник зміни) шостого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Чоп; з 31.03.2013 звільнений по переводу у ВП «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород»; з 01.04.2013 прийнятий старшим оглядачем вагонів (керівник зміни) шостого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Чоп по переводу з ВП «Вагонне депо Ужгород»; з 18.10.2016 звільнений з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України; Всього 16 років 07 місяців 09 днів що дає право на призначення пенсії за вислугу років при необхідному 12 років і 6 місяців; 3) призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з моменту звернення, тобто з 28.03.2024 року

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що після досягнення 55-річного віку він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років, до якої долучив всі необхідні докази. Однак у призначенні пенсії йому було відмовлено з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу роботи. При цьому відповідач зазначив, що посада «старший оглядач вагонів пункту технічного обслуговування вагонів» не входить до Списку професій і посад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992. Таке рішення відповідача вважає незаконним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення. Зауважує, що всі періоди його трудової діяльності підтверджуються записами в трудовій книжці, що є основним доказом у спірних правовідносинах.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

15 травня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив №0700-0902-8/31305 від 15.05.2024, в якому проти задоволення позову заперечив. Так, звернув увагу суду на те, що спірним періодом у даному випадку є виключно період трудової діяльності з 2011 по 2016 роки, оскільки всі інші, які зазначені у позовних вимогах, були враховані територіальним органом Пенсійного фонду України при розгляду поданої позивачем заяви. Щодо такого періоду зазначив, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування такий не підтверджено. При цьому заявляє, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову, а тому в даному випадку відсутні правові підстави для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за поданою заявою.

10 липня 2024 року відповідач 2 надіслав до суду відзив на позов №1000-0905-7/116271 від 03.07.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументує тим, що за результатами розгляду поданої позивачем заяви було встановлено відсутність в останнього необхідного стажу вислуги років, тому у призначенні пенсії було відмовлено. При цьому зазначив, що до пільгового стажу не було зараховано період роботи з 18.11.2011 по 18.10.2016, оскільки посада старший оглядач вагонів пункту технічного обслуговування вагонів не передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 березня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі ГУ ПФУ у Київській області).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів рішенням ГУ ПФУ у Київській області №57 від 04.04.2024 у призначенні пенсії за вислугу років було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу вислуги років. Так, як вбачається з такого рішення страховий стаж заявника становить 32 роки 10 місяців 18 днів, в тому числі вислуга років 11 років 4 місяці 14 днів. При цьому до страхового стажу не було зараховано періоди роботи за довідкою від 20.03.2024 №141 з 18.11.2011 по 18.10.2016, оскільки посада старший оглядач вагонів пункту технічного обслуговування вагонів не передбачена Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992.

Не погоджуючись із діями органу Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, з метою захисту права на пенсійне забезпечення позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).

Відповідно до ст. 51 Закону №1788, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років згідно з нормами ст. 52 Закону №1788 мають, в тому числі, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітен.

Згідно пп. «а» ч. 1 ст. 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

04 червня 2019 року Конституційним Судом України було ухвалено рішення №2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 доповнено пунктом 2-1, відповідно до змісту якого особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 16 Закону розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.

З цього приводу суд зазначає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

У Рішенні від 22 травня 2018 року №5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що «положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності».

Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1-р/2018).

Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року №2-р/2017).

Відтак, суд вважає, що обмеження п. 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017, для набуття права на призначення пенсії за вислугою років є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788 з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Правовий висновок з даного питання було висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №240/24/21, який підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.

Таким чином, суд доходить висновку, що за умови досягнення позивачем 55 років, наявності страхового стажу 30 років та спеціального стажу 12 років 6 місяців саме на момент звернення позивача з заявою, останній має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 55 Закону №1788.

Статтею 24 Закону №1058 визначені періоди, з яких складається страховий стаж. Так, ч. 1 ст. 24 цього законодавчого акту встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане узгоджується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637).

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, що при зверненні до ГУ ПФУ в Закарпатській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 подав, серед іншого, трудову книжку серії НОМЕР_1 , в такій наявні відомості, в тому числі, про період роботи з 18 листопада 2011 року по 31 березня 2013 року на посаді старшого оглядача вагонів (керівник зміни) 6 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Чоп та з 01 квітня 2013 року по 18 жовтня 2016 року на посаді старшого оглядача (керівник зміни) 6 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Чоп.

Так, зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття, переведення та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства. З них можна достеменно встановити найменування посади, що обіймала позивача, періоди перебування на такій, номер та дату розпорядчого документа.

Жодних зауважень щодо порядку заповнення трудової книжки відповідачі не заявляють.

Вказані відомості підтверджуються також довідкою пільгового трудового стажу №141 від 20.03.2024, виданою Виробничим структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Єдиною підставою для відмови у зарахуванні такого періоду трудової діяльності до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 відповідач 2 зазначив відсутність посади, яку в той час обіймав позивач, в Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 затверджено, в тому числі, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років (далі Список).

До такого Списку внесено, серед інших, посаду оглядача вагонів магістральних залізниць, зайнятого на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Згідно із роз`ясненням Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 №25 «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Професія «оглядач вагонів» передбачена Довідниками кваліфікаційних характеристик професій працівників (випуск 66 Залізничний транспорт і метрополітен), затвердженим наказом Міністерства транспорту України №601 від 17.12.1999 року та погодженим Міністерством праці та соціальної політики України (діяв до 20.05.2016 року) та затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України 20.05.2016 №181 (чинний на день виникнення спірних правовідносин), в яких визначені завдання та обов`язки, необхідні знання та кваліфікаційні вимоги до вказаної професії.

Відповідно до примітки до професії «Оглядач вагонів», старший оглядач вагонів тарифікується на один розряд вище оглядачів вагонів, якими він керує.

Окрім того, відповідно до примітки 2 Додатка В до «Класифікатора професій» назви професій можуть бути розширені за потреби користувача для внутрішнього використання термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у Класифікаторі професій чи відповідних нормативно-правових актах.

Більше того, як вбачається з відомостей довідки пільгового трудового стажу №141 від 20.03.2024, виданої Виробничим структурним підрозділом «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», такою підтверджено спеціальний стаж ОСОБА_1 , в тому числі, на посаді старшого оглядача вагонів пункту технічного обслуговування вагонів Чоп магістральної залізниці станції Чоп станції позакласної з 18.11.2011 по 18.10.2016, який безпосередньо здійснював організацію перевезень і забезпечував безпеку руху з щоденним виходом на роботу.

Тобто, професія позивача (старший оглядач вагонів пункту) належить до переліку професій, передбачених Списком, що дає йому право на пенсію за вислугу років відповідно до ст.55 Закону №1788.

З огляду на що висновок ГУ ПФУ у Київській області про не зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи з 18.11.2011 до 18.10.2016 на посаді старшого оглядача вагонів пункту технічного обслуговування вагонів є помилковим.

Хоча позивач не оскаржує протиправність рішення ГУ ПФУ у Київській області від 04.04.2024 №57, однак оскільки за результатами розгляду даної справи судом встановлено, що права позивача порушені саме таким рішенням, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою забезпечення повного та ефективного захисту прав пенсіонера суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ у Київській області від 04.04.2024 №57 є протиправним та підлягає скасуванню, а спірний період роботи зарахуванню до спеціального страхового стажу позивача.

Поряд з цим не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання зарахувати до спеціального стажу позивача період роботи на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Чоп, оскільки згідно зі Списком до такого зараховується виключно посада слюсаря по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайнятого на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Всі інші зазначені у позовних вимогах періоди трудової діяльності не є спірними, оскільки самостійно зараховані відповідачем 2 до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 згідно з рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 04.04.2024 №57, а тому не підлягають повторному зарахуванню на підставі рішення суду.

З огляду на те, що спеціальний страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням встановлених судом в даній адміністративній справі обставин та відомостей розрахунку стажу, наявного в матеріалах відмовної пенсійної справи, станом на день звернення перевищує мінімально необхідні 12 років 6 місяців, передбачені п. «а» ст. 55 Закону №1788, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за вислугу років.

Хоча позивач просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області призначити йому пенсію, проте враховуючи встановлений принцип екстериторіальності, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області, як орган, що розглядав питання можливості призначення позивачу пенсії, призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дня звернення за пенсією.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 04.04.2024 №57 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 18.11.2011 року по 18.10.2016 року на посаді старшого оглядача вагонів пункту технічного обслуговування вагонів.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 28 березня 2024 року.

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: вул. Саєнка Андрія, буд. 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань 605,60 грн. (Шістсот п`ять гривень 60 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін