Справа № 380/3719/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року м. Львівсправа № 380/3719/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди в розмірі 302800,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перерахунок пенсії від 19 грудня 2023 року № 19 і від 15 січня 2024 року № 19;

2) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у не призначенні пенсії з урахуванням загального трудового стажу 36 років і 4 дні з приміненням початкового пільгового трудового стажу 20 років на день призначення пенсії та у самостійному визначенні заробітку за останні три роки (2017-2019 р.р.) без врахування бажання і довідки про заробітну плату за 12 місяців (з 01 квітня 1998 р. по 01 квітня 1999 р.) роботи у зоні посиленого радіологічного контролю 4 категорії, у не витребуванні документів про суми сплати обов`язкового внеску для підтвердження неврахованого повного загального стажу, а так само у не призначенні і розрахунку та виплаті боргу основної пенсії за 2 роки (з 11 травня 2020 р. по 11 травня 2022 р.) з наступним розрахунком та виплатою перерахунку пенсії з компенсаційними виплатами і належними доплатами по день прийняття рішення;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області:

- призначити працюючому пенсіонеру потерпілому ЧАЕС 4 категорії державну пенсію по віку на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на п`ять років у віці 55 років з 01 травня 2020 року згідно з поданими заявами про призначення пенсії від 06 квітня 2020 року і від 04 травня 2020 року відповідно до ст.ст. 46, 55, 56, 57, 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- призначити пенсію як потерпілому від ЧАЕС 4 категорії при пільговому стажі 20 років та загальному стажі 36 років і 4 дні на 11 травня 2020 року (з зарахованим стажем пенсійним органом з 11 травня 2020 року по 31 грудня 2020 року) із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад пільговий стаж, але не вище 75% заробітку відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- за бажанням позивача потерпілого від ЧАЕС 4 категорії здійснити призначення і розрахунок обчислення найбільшого розміру пенсії з урахування заробітку до 01 липня 2000 року на підставі довідки про заробітну плату в органах прокуратури на посаді заступника прокурора Сарненського району, взявши за основу заробітну плату для обчислення пенсії 12 місяців роботи на території радіоактивного забруднення 4 категорії за період з 01 квітня 1998 р. по 01 квітня 1999 р. відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- встановити статус «ветеран праці», який потерпілим від ЧАЕС 4 категорії з стажем понад 30 років і здійснити відповідний розрахунок встановлених надбавок до пенсії за такий статус відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- включити (врахувати) до загального трудового стажу для призначення пенсії період роботи як самозайнятої особи адвоката з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і ст.ст. 3, 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 48 КЗпП;

- нарахувати і виплатити борг за 2 роки (з 11 травня 2020 р. по 11 травня 2022 р.) основної пенсії з поточними перерахунками пенсії одноразовою виплатою з урахуванням інфляції і 3% річних та передбаченими компенсаційними доплатами щорічної індексації і перерахунку відповідно до ст.ст. 58, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

3) стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 302800,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26 квітня 2022 року № 19 в частині встановлення страхового стажу і обчислення розміру пенсії з 11 травня 2021 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 травня 2020 року про призначення пенсії в частині встановлення страхового стажу і обчислення розміру пенсії та за наслідками розгляду прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 з 11 травня 2020 року з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 7736,00 грн. Позивач вказує, що під час чергового примусового виконання цього судового рішення відповідач не врахував висновків суду, якими наголошено його право на пільги і компенсації, визначені Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796), а саме: позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (4 кат.), внаслідок чого йому призначено пенсію на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку у віці 55 років з 11 травня 2020 року відповідно до статті 55 Закону № 796; не включено (не враховано) до загального трудового стажу для призначення пенсії період роботи як самозайнятої особи (адвоката) з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року; не враховано право позивача визначати заробітну плату для обчислення розміру пенсії за будь-які 12 місяців роботи підряд не територіях радіоактивного забруднення 4 категорії; не враховано довідку з органу прокуратури та бажання позивача отримувати пенсію з розрахунку заробітної плати до 01 липня 2000 року з найбільшим розміром для обчислення найбільшого розміру пенсії; розрахунок і перерахунок пенсії зроблено з 01 травня 2021 року, що суперечить постанові Верховного Суду від 08 червня 2023 року у справі № 380/7535/21; не застосовано частини другу, третю статті 56 Закону № 796; не нараховано та не виплачено борг основної призначеної пенсії за 2 роки (з 11 травня 2020 року по 11 травня 2022 року) з поточними перерахунками пенсії, одноразовою виплатою з урахуванням інфляції і 3% річних та передбаченими компенсаційними доплатами щорічної індексації і перерахунку відповідно до статей 58, 67 Закону № 796. Також позивач зазначає, що через систематичні протиправні дії (бездіяльність) та рішення відповідача він зазнав моральної шкоди, розмір якої оцінює у 302800,00 грн (100-кратний розмір до 1-го прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028,00 грн)).

З огляду на наведене позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що 19 грудня 2023 року на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 виніс рішення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , яким здійснив перерахунок пенсії, а саме зарахував до страхового стажу позивача з 11 травня 2020 року період його навчання в технікумі радянської торгівлі з 01 вересня 1982 року по 29 червня 1984 року. Щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року відповідач зазначає, що за вказаний період відсутні дані про сплату єдиного внеску позивачем. Тож з огляду на систему оподаткування, яку обрав позивач у спірний період, зарахування страхового (трудового) стажу за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року можливе виключно за умови сплати страхових внесків. Щодо заробітної плати для обчислення пенсії відповідач пояснює, що пенсія позивачу обчислена з врахуванням заробітної плати відповідно до частини другої статті 27 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). За період до 01 липня 2000 року для розрахунку взято заробітну плату відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268 з червня 1995 року по березень 2000 року, виданої Прокуратурою Рівненської області. Позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо визначення заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 57 Закону № 796. Щодо виплати пенсії за рішеннями судів відповідач зазначає, що такі виплати проводяться з коштів Державного бюджету України та будуть здійснені після виділення відповідних коштів. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач відзначає, що нормами пенсійного законодавства відшкодування моральної шкоди не передбачено. Зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення цієї статті не застосовуються до спірних правовідносин. Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні. Щодо встановлення позивачу статусу ветерана праці відповідач зауважує, що такими повноваженнями відповідно до законодавства він не наділений.

З огляду на наведене у задоволенні позову просить відмовити.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, а відзив підлягає відхиленню через невідповідність його формі та змісту.

Також просить:

- винести окрему ухвалу на усунення причин і умов порушення законодавства та виявлення ознак корупційних кримінальних правопорушень;

- застосувати до відповідача засоби процесуального примусу (санкції, штрафи);

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких у задоволенні вимог, викладених у відповіді на відзив, просить відмовити.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою суду від 20 лютого 2024 року клопотання позивача від 12 лютого 2024 року про звільнення від сплати судового збору задоволено; звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цього позову.

Ухвалою судді від 20 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином України, який має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується копією посвідчення 4 категорії серії НОМЕР_2 , виданим 09 листопада 2010 року Рівненською облдержадміністрацією.

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 13 травня 2020 року № 1300-0207-8/31436 Трускавецький відділ обслуговування громадян повідомив, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, який дає право на призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із відмовою органу Пенсійного фонду, позивач звернувся до суду із позовом.

За наслідками розгляду адміністративного позову позивача, Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі 380/4272/20 визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області «Про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 березня 2021 року № 19 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Уважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправним, позивач повторно звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 380/7535/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 березня 2021 року № 19; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 11 травня 2020 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 380/7535/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити пенсію задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 березня 2021 року № 19; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 11 травня 2021 року.

Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 380/7535/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 380/7535/21 скасовано; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 380/7535/21 залишено в силі.

16 березня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогою про добровільне виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 380/7535/21.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 380/7535/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області винесло рішення від 26 квітня 2022 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 , згідно із яким позивачу призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на п`ять років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 11 травня 2021 року.

29 квітня 2022 року звернувся до відповідача із заявою (скаргою), в якій просив повідомити причини нерозгляду повною мірою заяви від 15 березня 2022 року та надати рішення про призначення пенсії і обґрунтовані розрахунки про призначення пенсії.

За результатами розгляду скарги відповідач листом від 25 травня 2022 року № 6422-5532/Л-52/8-1300/22 повідомив ОСОБА_1 про прийняття рішення від 26 квітня 2022 року № 619, яким йому призначено пенсію з 11 травня 2021 року відповідно до судового рішення. Розмір пенсії з 11 травня 2021 року становить 1769,00 грн. Також зазначено, що на виконання рішення суду за період з 11 травня 2021 року по 30 квітня 2022 року нарахована доплата в сумі 21907,36 грн. Роз`яснено, що пенсія обчислена при неповному стажі роботи 26 років 0 місяців 20 днів (страховий стаж врахований по 29 лютого 2020 року, індивідуальний коефіцієнт страхового стажу 0,260000 та середньомісячного заробітку для обчислення пенсії в розмірі 4317,95 грн, обчисленого як середній показник за останні три роки перед зверненням за пенсією (04 травня 2020 року), тобто за 2017-2019 роки, за період роботи з 01 грудня 2000 року по 31 грудня 2010 року та з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2020 згідно з даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, коефіцієнт заробітку 0,55621. Зазначено, що до загального стажу роботу не зараховано період навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі, оскільки в трудовій книжці не зазначено періоду навчання та серед поданих документів диплом відсутній. Також зазначено, що оскільки подана довідка з прокуратури про заробіток не підтверджена первинними документами, управлінням направлено лист до ГУ ПФУ в Рівненській області щодо проведення зустрічної перевірки достовірності видачі довідки і після надходження акту перевірки рішення про призначення пенсії буде переглянуте. Щодо виплати нарахованої заборгованості з пенсії зазначено, що вона буде здійснена в межах бюджетних асигнувань після їх виділення з Державного бюджету в порядку черговості.

Акт перевірки довідки про заробітну плату від 15 квітня 2020 року № 18-268 надійшов на адресу відповідача листом від 27 липня 2022 року № 1700-1101-8/38462 Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області і пенсію позивачу перераховано з 11 травня 2021 року з врахуванням заробітку за період з червня 1995 року по березень 2000 року (56 місяців).

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача в частині призначення пенсії в мінімальному розмірі з 11 травня 2021 року і встановлення неповного страхового стажу та у зв`язку з відмовою у виплаті нарахованої за період з 11 травня 2021 року по 30 квітня 2022 доплати (21 907,36 грн), звернувся з позовом до суду (справа № 380/8489/22).

Вказані вище обставини встановлені рішеннями судів у справі № 380/8489/22, які набрали законної сили, а тому на підставі частини четвертої статті 78 КАС України не доказуються у цій справі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі № 380/8489/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року скасовано та ухвалено постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26 квітня 2022 року № 19 в частині встановлення страхового стажу і обчислення розміру пенсії з 11 травня 2021 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 травня 2020 року про призначення пенсії в частині встановлення страхового стажу і обчислення розміру пенсії та за наслідками розгляду прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 з 11 травня 2020 року з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 7736,00 грн.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 відповідач прийняв рішення від 19 грудня 2023 року № 19 та від 15 січня 2024 року № 19 про перерахунок пенсії.

Згідно із листами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27 грудня 2023 року № 34467-36378/Л-53/8-1300/23 та від 28 грудня 2023 року № 34626-36811/Л-53/8-1300/23, наданими у відповідь на заяву позивача про негайне виконання судового рішення із застосуванням законодавства та за бажанням пенсіонера про розрахунок і обчислення пенсії з найбільшим розміром, позивачу проведено перерахунок пенсії із зарахуванням періоду навчання в Рівненському технікумі радянської торгівлі з 01 вересня 1982 року по 29 червня 1984 року до загального страхового стажу. Повідомлено про те, що після надходження сплати внесків з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року та з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року заяву позивача від 04 травня 2020 року буде повторно розглянуто відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями відповідача, уважаючи їх протиправними та такими, що порушують його право на отримання пенсії в належному розмірі, позивач вкотре звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 15 Закону України від 05 листопада 1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом п`ятим частини другої статті 55 Закону № 796 встановлено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Суд встановив, що право позивача, як постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи особи 4 категорії, на отримання пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 із 11 травня 2020 року встановлено рішеннями суду у справі № 380/7535/21, які набрали законної сили, а тому не є спірним у межах правовідносин, що розглядається, та на підставі конституційного принципу обов`язковості судового рішення повторному доказуванню чи правовій оцінці не підлягає.

До того ж, на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 відповідач своїм рішенням від 19 грудня 2023 року № 19 призначив позивачу відповідний вид пенсії з 11 травня 2020 року, тим самим відновивши раніше порушене право позивача на отримання пенсії з належної дати.

Тож за цих обставин позовна вимога позивача у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити працюючому пенсіонеру потерпілому ЧАЕС 4 категорії державну пенсію по віку на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на п`ять років у віці 55 років з 01 травня 2020 року згідно з поданими заявами про призначення пенсії від 06 квітня 2020 року і від 04 травня 2020 року відповідно до ст.ст. 46, 55, 56, 57, 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у самостійному визначенні заробітку за останні три роки (2017-2019 р.р.) без врахування бажання і довідки про заробітну плату за 12 місяців (з 01 квітня 1998 р. по 01 квітня 1999 р.) роботи у зоні посиленого радіологічного контролю 4 категорії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за бажанням позивача потерпілого від ЧАЕС 4 категорії здійснити призначення і розрахунок обчислення найбільшого розміру пенсії з урахування заробітку до 01 липня 2000 року на підставі довідки про заробітну плату в органах прокуратури на посаді заступника прокурора Сарненського району, взявши за основу заробітну плату для обчислення пенсії 12 місяців роботи на території радіоактивного забруднення 4 категорії за період з 01 квітня 1998 р. по 01 квітня 1999 р. відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд зазначає таке.

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058 визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058 цей закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Розділ VI Закону № 1058 врегульовує порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у солідарній системі, призначення, перерахунок та виплату пенсії.

Так, частина перша статті 40 Закону № 1058 передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року, становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону.

У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частина друга статті 40 Закону № 1058 встановлює, що у разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Відповідно до статті 41 Закону № 1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Частиною першою статті 57 Закону № 796 встановлено, що визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії здійснюється відповідно до Закону № 1058.

Водночас частина друга цієї статті визначає, що у разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058 за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

У матеріалах справи наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 15 квітня 2020 року № 18-268, видана ОСОБА_1 Прокуратурою Рівненської області, яка містить відомості про заробітну плату позивача за період з липня 1995 року по лютий 2000 року.

У постанові від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 суд апеляційної інстанції констатував, що «внаслідок ігнорування відповідачем вимог ст. 44 Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 при призначенні пенсії, позивача позбавлено права, передбаченого ч. 1 статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії врахувати заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв, а також не враховано, що позивачу як потерпілому 4 категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, належить право визначати заробітну плату для обчислення розміру пенсії на підставі ст. 57 Закону України № 796-ХІ за будь-які 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення».

З урахуванням цього суд апеляційної інстанції у згаданій постанові вказав, що відповідачу належить з`ясувати бажання позивача про період заробітку, який враховується для обчислення пенсії.

Утім відповідач виконав указану постанову, не з`ясувавши бажання позивача про період заробітку, який враховується для обчислення пенсії, відповідно до вимог статті 57 Закону № 796, взявши для обрахунку розміру пенсії позивача за період до 30 червня 2000 року заробітну плату відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268, виданої Прокуратурою Рівненської області, за період з червня 1995 року по березень 2000 року, про що вказує у відзиві на позовну заяву.

Отже, відповідач знову проігнорував право позивача визначати заробітну плату для обчислення розміру пенсії на підставі статті 57 Закону України № 799 за будь-які 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення.

У відзиві на позовну заяву відповідач, виправдовуючи допущене ним порушення, вказує, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо визначення заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 57 Закону № 796.

Однак суд відхиляє такий довід відповідача, оскільки в матеріалах справи міститься заява позивача від 13 грудня 2023 року про негайне виконання судового рішення із застосуванням законодавства за бажанням пенсіонера про розрахунок і обчислення пенсії з найбільшим розміром, в якій він висловив своє бажання врахувати найбільший розмір заробітної плати для обчислення найбільшого розміру пенсії по 30 червня 2000 року, в тому числі за 12 місяців роботи на території радіоактивного забруднення з найбільшим розміром заробітку.

Ця заява отримана посадовою особою відповідача (головним спеціалістом, про що свідчить відповідний підпис на заяві) 13 грудня 2023 року, тобто ще до прийняття першого рішення про перерахунок пенсії від 19 грудня 2023 року, яке є предметом оскарження.

Отже, довід відповідача про те, що позивач не звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо визначення заробітної плати для обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 57 Закону № 796 є надуманим та суперечить наявним у матеріалах справи доказам.

Тож ураховуючи те, що позивач відповідно до частини другої статті 57 Закону № 796 має право визначати заробітну плату для обчислення розміру пенсії на підставі статті 57 Закону України № 796 за будь-які 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення і таке право він реалізував у належний спосіб, що встановлено судом вище, у відповідача були відсутні правові підстави для обчислення розміру пенсії позивача із заробітної плати за період до 30 червня 2000 року відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268, виданої Прокуратурою Рівненської області, за період з червня 1995 року по березень 2000 року, а не за період з 01 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року, як того правомірно бажає позивач.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо врахування бажання позивача та визначення заробітної плати для обчислення розміру його пенсії за 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268, виданої Прокуратурою Рівненської області, та наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити обрахунок розміру пенсії позивача з 11 травня 2020 року з урахуванням заробітної плати відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268, виданої Прокуратурою Рівненської області, за 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року згідно з частиною другою статті 57 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, розглядувані позовні вимоги належить задовольнити.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у не витребуванні документів про суми сплати обов`язкового внеску для підтвердження неврахованого повного загального стажу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області включити (врахувати) до загального трудового стажу для призначення пенсії період роботи як самозайнятої особи адвоката з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і ст.ст. 3, 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 48 КЗпП, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01 січня 2004 року).

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Частиною першою статті 21 Закону 1058 визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та інших.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що відповідачем на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Як слідує з матеріалів справи позивачу не зараховано до страхового стажу період його роботи адвокатом з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року.

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача за № 23 позивач працює адвокатом в Здолбунівському районі Рівненської області. Запис внесено на підставі свідоцтва № 310 від 01 грудня 2000 року.

Крім цього, у матеріалах справи наявні звіти позивача про нараховані та сплачені ним внески за 2011-2016 роки.

У постанові від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22 суд апеляційної інстанції вказав, що пенсійним органом не встановлено, чи у період 2011-2016 років позивач перебував у статусі фізичної особи-підприємця чи самозайнятої особи, що впливає на можливість з`ясування обставин сплати позивачем внесків до фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування; не витребувано від державного реєстратора відомостей про реалізацію позивачем права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування, що підтверджує доводи апелянта про протиправну бездіяльність ГУ ПФУ у Львівській області в розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії саме в частині визначення страхового стажу.

З урахуванням цього суд апеляційної інстанції у згаданій постанові вказав, що відповідачу належить витребувати від позивача та відповідних органів всі необхідні документи для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 , зокрема щодо роботи адвокатом і сплати внесків.

Однак листами від 27 грудня 2023 року № 34467-36378/Л-53/8-1300/23 та від 28 грудня 2023 року № 34626-36811/Л-53/8-1300/23 відповідач повідомив позивача про те, що після надходження сплати внесків з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року та з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року його заяву від 04 травня 2020 року буде повторно розглянуто відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 380/8489/22.

Отже, жодних дій на з`ясування обставин щодо можливості зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи адвокатом з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року відповідач навіть з урахуванням постанови суду апеляційної інстанції не вчинив.

Посилання відповідача на лист Головного управління ДПС у Львівській області від 23 лютого 2024 року № 2582/5/13-01-70-14 «Про надання відповіді» суд відхиляє, позаяк такий лист отриманий відповідачем вже після прийняття оскаржуваних рішень від 19 грудня 2023 року № 19 і від 15 січня 2024 року № 19 про перерахунок пенсії, відтак він не міг бути врахований під час їх прийняття. Більше того, як видно зі змісту вказаного листа за відповідною інформацією до Головного управління ДПС у Львівській області відповідач також звертався вже після прийняття вказаних оскаржуваних рішень, що, на переконання суду, безумовно свідчить про недобросовісність відповідача у спірних правовідносинах.

За цих обставин бездіяльність відповідача щодо невирішення питання про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи адвокатом з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року є протиправною.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту четвертого частини першої статті 5 та пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права в частині розглядуваних позовних вимог, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд звертає увагу на те, що розрахунок стажу є виключною компетенцією відповідача.

Ураховуючи вказані законодавчі положення та обставини справи, зокрема, те, що відповідач не встановив належним чином всіх обставин та не витребував документів про страховий стаж позивача і це є виключною компетенцією відповідача, суд уважає, що ефективним засобом правового захисту у частині розглядуваних позовних вимог буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04 травня 2020 року про призначення пенсії в частині розрахунку страхового стажу із врахуванням висновків суду, зазначених у мотивувальній частині цього рішення.

Отже, розглядувані позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб, який встановлений судом вище.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у не призначенні пенсії з урахуванням загального трудового стажу 36 років і 4 дні з приміненням початкового пільгового трудового стажу 20 років на день призначення пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію як потерпілому від ЧАЕС 4 категорії при пільговому стажі 20 років та загальному стажі 36 років і 4 дні на 11 травня 2020 року (з зарахованим стажем пенсійним органом з 11 травня 2020 року по 31 грудня 2020 року) із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад пільговий стаж, але не вище 75% заробітку відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд зазначає, що такі вимоги є наразі передчасними, адже питання обсягу наявного у позивача стажу для призначення пенсії відповідачем ще не вирішено.

Зважаючи на вказане, а також на те, що розрахунок стажу є виключною компетенцією відповідача, суд позбавлений можливості зобов`язувати відповідача призначати пенсію з урахуванням того обсягу стажу, про який просить позивач, а також вирішувати питання збільшення розміру пенсії з урахуванням такого обсягу стажу.

Отже, розглядувані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перерахунок пенсії від 19 грудня 2023 року № 19 і від 15 січня 2024 року № 19 суд зазначає, що такі вимоги належить задовольнити, адже зазначені рішення є неправомірними з огляду на неврахування відповідачем під час їх прийняття належної заробітної плати позивача та невирішення питання про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи адвокатом з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року, що безпосередньо впливає на розмір його пенсії.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області встановити статус «ветеран праці», який потерпілим від ЧАЕС 4 категорії з стажем понад 30 років, і здійснити відповідний розрахунок встановлених надбавок до пенсії за такий статус відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд зазначає таке.

Основні засади державної політики щодо ветеранів праці визначає Закон України від 16 грудня 1993 року № 3721-XII «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (далі - Закон № 3721).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3721 ветеранами праці визнаються громадяни, які працювали на підприємствах, в установах, організаціях, об`єднаннях громадян, фізичних осіб, мають стаж роботи 40 років - для чоловіків і 35 років - для жінок і вийшли на пенсію.

Ветеранами праці визнаються також:

а) громадяни, яким призначені пенсії на пільгових умовах:

за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - за наявності стажу роботи у жінок - 25 років і у чоловіків - 30 років;

за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - за наявності стажу роботи у жінок - 30 років і у чоловіків - 35 років;

відповідно до пунктів «в» - «з» статті 13 та статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - за наявності стажу роботи у жінок - 30 років і у чоловіків - 35 років;

відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - за наявності стажу роботи у жінок - 25 років і у чоловіків - 30 років;

б) пенсіонери, нагороджені медаллю «Ветеран праці» за законодавством колишнього Союзу РСР;

в) особи з інвалідністю I і II груп, які одержують пенсії по інвалідності, якщо вони мають стаж роботи не менше 15 років.

Водночас частиною третьою статті 56 Закону № 796 визначено, що громадянам, віднесеним до категорій 1, 2, 3 і 4, надається статус ветерана праці за умови наявності у них стажу роботи у жінок - 25 років, у чоловіків - 30 років.

Згідно із статтею 46 Закону № 796 ветеранам праці видаються посвідчення про право на пільги та нагрудні знаки.

Порядок виготовлення і видачі посвідчень та нагрудних знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1994 року № 521 затверджено Положення про порядок видачі посвідчення і нагрудного знака «Ветеран праці» (далі - Положення № 521), яке регулює правила видачі посвідчення і нагрудного знака «Ветеран праці» відповідно до Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Положення № 521 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветерана праці, на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

За змістом пункту 4 Положення № 521 для отримання посвідчення та нагрудного знака «Ветеран праці» особа подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради (далі - орган соціального захисту населення):

заяву про видачу посвідчення «Ветеран праці» (далі - заява);

фотокартку розміром 30 x 40 міліметрів.

Під час подання заяви пред`являється паспорт громадянина України/тимчасове посвідчення громадянина України.

Якщо зареєстроване/задеклароване місце проживання особи розташоване на території іншої адміністративно-територіальної одиниці, до заяви вона додає інформацію від Пенсійного фонду України щодо обчислення стажу роботи.

Також відповідно до пункту 4-1 Положення № 521 із заявою та іншими документами і відомостями, зазначеними в пункті 4 цього Положення, особа може звернутися також до посадової особи центру надання адміністративних послуг або до уповноваженої посадової особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (в разі відсутності центру надання адміністративних послуг) (далі - посадова особа виконавчого органу), яка повинна передати їх відповідному органу соціального захисту населення не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дати отримання.

За змістом абзаців п`ятого, шостого пункту 4-2 Положення № 521 рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження заяви з необхідними документами до органу соціального захисту населення.

Рішення органу соціального захисту населення про відмову у видачі посвідчення може бути оскаржене в судовому порядку.

Отже, за змістом Положення № 521 повноваженнями щодо встановлення статусу ветерана праці та видачі відповідного посвідчення, яке його підтверджує, наділені відповідні органи соціального захисту населення.

Відповідач, як орган Пенсійного фонду України, такими повноваженнями відповідно до законодавства не наділений.

Оскільки посвідчення є документом, що підтверджує статус ветерана праці, на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації, то за відсутності у позивача такого статусу, у відповідача наразі відсутні правові підстави для здійснення відповідного розрахунку встановлених надбавок до пенсії за такий статус.

Отже, розглядувані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у не призначенні і розрахунку та виплаті боргу основної пенсії за 2 роки (з 11 травня 2020 р. по 11 травня 2022 р.) з наступним розрахунком та виплатою перерахунку пенсії з компенсаційними виплатами і належними доплатами по день прийняття рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати і виплатити борг за 2 роки (з 11 травня 2020 р. по 11 травня 2022 р.) основної пенсії з поточними перерахунками пенсії одноразовою виплатою з урахуванням інфляції і 3% річних та передбаченими компенсаційними доплатами щорічної індексації і перерахунку відповідно до ст.ст. 58, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд зазначає таке.

Закон № 1058 визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Одним із завдань Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 статті 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Водночас стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як пояснює відповідач у відзиві на позовну заяву, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/7535/21 (набрало законної сили 08 червня 2022 року) сума невиплачених ОСОБА_1 коштів за період з 11 травня 2020 року по 10 травня 2021 року становить 20842,11 грн.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 380/7535/21 (набрало законної сили 23 лютого 2022 року) сума невиплачених ОСОБА_1 коштів за період з 11 травня 2021 року по 31 травня 2022 року становить 21907,36 грн.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 380/8489/22 (набрало законної сили 23 жовтня 2023 року) по особовому рахунку ОСОБА_1 за період із 11 травня 2020 року по 31 грудня 2023 року розпорядженням від 19 грудня 2023 року нараховано 3450,12 грн. Скоригований розпорядженням від 19 січня 2024 року розмір невиплачених коштів за період з 11 травня 2020 року по 31 грудня 2023 року на виконання вказаного рішення суду становить 3603,30 грн.

Вказані вище суми пенсії включено до Реєстру судових рішень.

За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах відсутнє цивільно-правове порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому положення цієї статті не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 у справі № 826/22867/15, від 18 липня 2018 року у справі № 2а-11853/10/1570, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16.

Отже, у цій справі у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 Цивільного кодексу України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Тому підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні.

Щодо виплати заборгованості з пенсії з урахуванням індексації, то суд зазначає, що у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 766/901/17 Верховний Суд дійшов правового висновку про те, що перерахунок пенсії позивача на підставі рішення суду є відновленням його порушеного права на отримання належної виплати в розмірі, встановленому Законом, та не може бути підставою для здійснення нової індексації із застосуванням нового рівня споживчих цін та відповідно для встановлення нового базового місяця.

Щодо виплати заборгованості пенсії з урахуванням компенсаційних виплат і належних доплат, то суд відзначає, що наразі відсутні об`єктивні підстави вважати, що відповідач виплачуючи позивачу заборгованість із пенсії не виплатить позивачу належні йому компенсаційні виплати та доплати, передбачені чинним законодавством.

Отже, розглядувані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 302800,00 грн, суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Поняття моральної шкоди визначене у статті 23 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням наведених норм суд зазначає, що під час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, з`ясуванню підлягають фактичні обставини можливого заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, зокрема, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Водночас слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Зважаючи на ці обставини, суд доходить висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок призначення йому пенсії в неналежному розмірі після трьох судових процесів, тобто внаслідок протиправної поведінки відповідача як суб`єкта владних повноважень під час здійснення ним владних управлінських функцій, є у причинно-наслідковому зв`язку із поведінкою відповідача, що завдала позивачу моральної шкоди, яку суд з урахуванням того, що позивач протягом періоду з 23 жовтня 2023 (день набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції) по лютий 2024 року (день отримання оскаржуваних рішень про перерахунок пенсії) очікував на належний перерахунок його пенсійного забезпечення, визначає із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за листопад 2023 року - січень 2024 року в сумі 6547,00 грн.

Отже, розглядувані позовні вимоги належить задовольнити частково, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 6547,00 грн завданої моральної шкоди.

Щодо заявлених позивачем у відповіді на відзиві клопотань про винесення окремої ухвали на усунення причин і умов порушення законодавства та виявлення ознак корупційних кримінальних правопорушень, застосування до відповідача засобів процесуального примусу (санкції, штрафи) та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає, що постановлення судом таких процесуальних рішень є виключно правом, а не обов`язком суду.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання цього позову, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл також не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправними і скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди в розмірі 302800,00 грн - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про перерахунок пенсії від 19 грудня 2023 року № 19 і від 15 січня 2024 року № 19.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо врахування бажання ОСОБА_1 та визначення заробітної плати для обчислення розміру його пенсії за 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268, виданої Прокуратурою Рівненської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити обрахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з 11 травня 2020 року з урахуванням заробітної плати відповідно до довідки від 15 квітня 2020 року № 18-268, виданої Прокуратурою Рівненської області, за 12 місяців роботи підряд на територіях радіоактивного забруднення за період з 01 квітня 1998 року по 01 квітня 1999 року згідно з частиною другою статті 57 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невирішення питання про наявність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи адвокатом з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 травня 2020 року про призначення пенсії в частині розрахунку страхового стажу із врахуванням висновків суду, зазначених у мотивувальній частині цього рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 6547,00 грн завданої моральної шкоди.

В решті позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 09 серпня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна