Справа № 580/362/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року справа № 580/362/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №55 від 20.11.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 в ТОВ «Діамант»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 14.11.2023.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що має право на пенсію за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV. У листопаді 2023 року звернулася до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак відповідач 1 рішенням від 20.11.2023 відмовив їй у призначенні пенсії, оскільки за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 до січня 2004 року записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки. Позивач вважає зазначене рішення відповідача 1 протиправним, оскільки на неї не може покладатись відповідальність за введення трудової книжки. Тому за захистом своїх прав позивач звернулася до суду.

30.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 2000 років. Згідно з пунктом 3 Постанови № 794, починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 р. за даними системи персоніфікованого обліку. З урахуванням зазначених норм, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Страховий стаж позивача становить 19 років 2 місяці 15 днів, страховий стаж для визначення права становить 26 років 7 місяців 19 днів. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.07.2000 до 31.12.2003 в ТОВ «Діамант», оскільки за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки. Тому, відповідач 1 вважає дії Головного управління правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України, а вимоги позивача такими, які не підлягають до задоволення. У зв`язку з цим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

06.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що пенсійний вік, визначений ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, становить 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений зазначеною статтею за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 30 років. Відповідно до п. 2 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Вік позивача на дату звернення до органів Фонду 60 років 08 місяців 12 днів. За наданими документами страховий стаж позивача становить 19 років 02 місяці 15 днів. Страховий стаж для визначення права становить 26 років 07 місяців 19 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 в ТОВ Діамант, оскільки відсутні дані про роботу в системі персоніфікованого обліку. На дату звернення за призначенням пенсії позивач не набула відповідного страхового стажу, тому право на призначення пенсії за віком у неї відсутнє.

20.02.2024 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач 1 протиправно не зарахував до її страхового стажу період її роботи в ТОВ «Діамант», що порушує її право на належний соціальний захист, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, що підтверджується записами в її трудовій книжці.

Ухвалою від 12.01.2024 суддя позовну заяву прийняв до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_1 , виданим Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 15.01.1998.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 10.08.1979 позивач працювала, зокрема, у спірний період, а саме:

29.11.1995 прийнята на посаду товарознавець у ТОВ «Діамант» (наказ № 35 від 29.11.1995);

26.07.1996 переведена на посаду комірник (наказ № 6 від 26.07.1996);

24.06.1997 переведена на посаду товарознавець (наказ № 3 від 24.06.1997);

03.02.2004 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ № 8 від 03.02.2004).

Позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 14.11.2023 про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянуло заяву позивача та 20.11.2023 прийняло рішення № 55 про відмову у призначенні пенсії, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішенням від 20.11.2023 № 55 відповідач 1 встановив, що страховий стаж позивача становить становить 19 років 02 місяці 15 днів. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років. Страховий стаж для визначення права становить 26 років 07 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2020 по 31.12.2003, оскільки за відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 до січня 2004 року записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки.

Таке рішення територіального органу Пенсійного фонду позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачає, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини 2 статті 26 № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Отже до страхового стажу зараховуються повні місяці за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Систему персоніфікованого обліку було впроваджено з 01.07.2000 постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування».

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом вказаних приписів до набрання чинності Законом №1058, а саме: до 01.01.2004 основним документом. Який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Ведення трудових книжок повинно відповідати вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 зазначеної Інструкції встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства (п. 1.5 Інструкції № 58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.11.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

При цьому, до такого не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 в ТОВ «Діамант», оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про роботу у період після липня 2000 року до січня 2004 року.

Як зазначено вище, зарахування страхового стажу за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку передбачено Законом №1058-1V, який набув чинності з 01.01.2004.

Отже до 01.01.2004 страховий стаж визначається згідно з відомостями трудової книжки.

Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.08.1979 позивач працювала в ТОВ «Діамант» з 29.11.1995 по 03.02.2004. Відповідач не врахував до страхового стажу частину стажу, а саме: період робити з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Проте матеріали справи не містять вказівок відповідача на те, що надані позивачем документи щодо її трудової діяльності містять протиріччя та не підтверджують факт її роботи у спірний період.Щодо доводів відповідача про те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення проорганізацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 №832 «Про заходи щодо поетапного впровадження у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування», суд зазначає, що постановою №794 передбачено починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Проте суд застосовує приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «П загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як нормативні акти вищої юридичної сили, тому доходить висновку, що стаж роботи за спірний період підлягає зарахуванню за відомостями, зазначеними у трудовій книжці позивача.

Щодо посилання відповідача на доцільність підтвердження записів трудової книжки додатковими документами або результатами перевірки, то згідно ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, у разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії позивачу, відповідач має вимагати відповідні додаткові документи від підприємств, організацій, окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, дії відповідача щодо незарахування спірного періоду до страхового стажу позивача є протиправними.

Водночас судом встановлено, що згідно рішенню від 20.11.2023 №55 про відмову у призначенні пенсії необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком становить 30 років, страховий стаж для визначення права становить 26 років 7 місяців 19 днів, і вказані обставини не є спірними.

Також визначений відповідачем страховий стаж позивача становить 19 років 2 місяці 15 днів.

В той же час страховий стаж, не зарахований відповідачем, з 01.07.2000 по 31.12.2003 становить 3 роки 5 місяців 30 днів.

Отже навіть з врахуванням вказаного періоду страховий стаж позивача становить 22 роки 8 місяців 15 днів і його недостатньо для призначення позивачу пенсії за віком.

З огляду на зазначене рішення відповідача 1 від 20.11.2023 №55 є по суті законним, а тому скасуванню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу спірного періоду роботи та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 14.11.2023, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже у разі встановлення порушення права позивача суд виносить рішення про їх захист у спосіб, який відновлює порушене право, тобто є ефективним.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним, позаяк не має наслідком відновлення права позивача на призначення пенсії за віком внаслідок його відсутності.

Отже позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідає вищезазначеним критеріям, а тому скасуванню не підлягає Отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО