Справа № 240/6350/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/6350/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 03.01.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням відпрацьованого повного необхідного стажу на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 на підставах ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням знижки до страхового стажу, що передбачена ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням відпрацьованого повного необхідного стажу на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, починаючи з дати подання заяви 29.12.2023.

В обґрунтування позову вказує, що звернувся до відповідача із заявою та відповідними документами про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до ст. 55 Закону №796. Однак відповідачі відмовили у призначення пенсії, зазначивши про відсутність необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці та недосягненню пенсійного віку. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає таку відмову протиправною. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 05.04.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов до суду 25.04.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що 29.12.2023 позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано заяву про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796) з урахуванням відпрацьованого повного необхідного стажу на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. Зазначає, що до страхового стажу не зараховано: - періоди з 07.02.1991 по 31.05.1993, оскільки запис про виправлення дати наказу прийняття засвідчено печаткою, по відтиску якої не можливо визначити назву підприємства. - з 22.09.2019 по 31.10.2019 за період роботи за Списком № 2 від 24.11.2023 №977 наявна перерва між атестаціями робочих місць за умовами праці від 22.09.2014 №188, від 31.10.2019 № 168; - період простою з 02.11.2020 по 15.11.2020, з 01.03.2022 по 24.11.2023 згідно довідкою від 24.11.2023 № 978. З урахуванням викладеного, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку до статті 55 Закону України № 796 у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, передбаченого пунктом частини 2 статті 114 Закону № 1058. Відтак, вважаємо вимоги позовної заяви такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість. Одночасно, дії відповідача вважає такими, що в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, надійшов до суду 29.04.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та прийнято рішення від 03.01.2024 №59. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано матеріали відмовної пенсійної справи.

У період із 01.07.2024 по 19.07.2024 (включно) головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії НОМЕР_1 (дублікат замість НОМЕР_2 ) (а.с. 79).

Встановлено, що 29.12.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії (а.с. 64).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача від 29.12.2023, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 03.01.2024 №59 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 62). В рішенні вказано: " Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано період роботи з 07.02.1991 по 31.05.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 17.08.1988, оскільки наявний запис про виправлення дати наказу прийняття засвідчений печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства;

- до пільгового стажу за Списком № 2 зараховано періоди роботи з протягом серпня 1998 року - лютого 2011 poку, згідно із рішенням Комісії з питань підтверджені стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2023 № 41838/03-16- вих;

- до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди згідно з довідкою пpо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.11.2023 №977: роботи з 22.09.2019 по 30.10.2019, оскільки наявні перерви між атестаціями робочих місць за умовами праці від 22.09.2014 № 188, від 31.10.2019 № 168; простою з 02.11.2020 по 15.11.2020, з 01.03.2022 по 24.11.2023 (уточнююча довідка від 24.11.2023 №978);

- при визначенні періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, згідно з довідкою від 22.11.2023 № 2421, не зараховано період навчання в Житомирському СПТУ-14 з 01.09.1987 по 11.09.1987, оскільки м. Житомир не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення становить 34 роки 02 місяці 16 днів (з 26.04.1986 по 31.08.1987, з 14.01.1991 до 22.11.2023), в тому числі станом на 01.01.1993 - 03 роки 03 місяці 24 дні.

Висновок: відсутнє право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в шкідливих та важких умовах праці та недосягненням пенсійного віку."

Листом №0600-0216-8/1858 від 08.01.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про прийняте рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії.

Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №796).

Відповідно до статті 49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років ) Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок №637).

Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позивачу "до страхового стажу не зараховано період роботи з 07.02.1991 по 31.05.1993, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 17.08.1988, оскільки наявний запис про виправлення дати наказу прийняття засвідчений печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства".

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях", затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до п. 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС "Про трудові книжки робітників і службовців" №656 від 06.09.1973, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів №17-18 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносились відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більше того, недоліки її заповнення не можна вважати обставиною, що вказує на відсутність у позивача трудового стажу за вказаний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

На переконання суду, нечіткість відтиску печатки, не є тим недоліком трудової книжки чи записів у ній, за наявності якого трудовий стаж позивача не може вважатися підтвердженим.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає протиправною відмову у зарахування до страхового стажу роботи позивача періоду із 07.02.1991 по 31.05.1993 (всього 02 роки 03 місяці 25 днів).

Щодо не зарахування періодів до стажу роботи за Списком №2.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

У оскаржуваному рішенні вказано: "до пільгового стажу за Списком № 2 зараховано періоди роботи з протягом серпня 1998 року - лютого 2011 poку, згідно із рішенням Комісії з питань підтверджені стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2023 № 41838/03-16- вих".

У рішенням Комісії з питань підтверджені стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2023 № 41838/03-16- вих (а.с. 86-87), вказано: "1. Підтвердити стаж роботи ОСОБА_1 , з 28.07.1998 по 27.12.2007, з 14.08.2008 по 31.03.2011 вантажником вантажної дільниці у ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», згодом ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 розділу XIV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому періоди з 01.08.1998 по 27.12.2007 та з 01.09.2008 по 31.03.2011 підлягає зарахуванню до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 7 Порядку №383, а саме поділивши загальну кількість днів на 21,2; у 1998 - 51 день, що становитиме 2 місяці 9 днів, 1999 році -134 дні, що становитиме 6 місяців 7 днів, у 2000 році - 201 день, що становитиме 9 місяців 10 днів, у 2001 році - 211 днів, що становитиме 9 місяців 21 день, у 2002 році - 213 днів, що становитиме 10 місяців 1 день, у 2003 році - 192 дні, що становитиме 9 місяців 2 дні, у 2004 році - 198 днів, що становитиме 9 місяців 8 днів, у 2005 році - 206 днів, що становитиме 9 місяців 16 днів, у 2006 році - 212 днів, що становитиме 10 місяців, у 2007 році - 199 днів, що становитиме 9 місяців 9 днів, у 2008 році - 80 днів, що становитиме З місяці 16 днів, у 2009 році - 152 дні, що становитиме 7 місяців 4 дні, у 2010 році - 201 день, що становитиме 9 місяців 10 днів, у 2011 році - 30 днів, що становитиме 2 місяці.

2. Відмовити у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», згодом ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», що зараховується до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 розділу XTV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»:

вантажником вантажної дільниці з 26.12.1994 по 27.07.1998, оскільки за результатами атестації від 08.04.1998 № 40 робоче місце вантажника вантажної дільниці не атестовано за Списком №2;

монтером колії вантажної дільниці з 13.05.2008 по 13.08.2008, так як вказане робоче місце відсутнє у переліку робочих місць, професій і посад працівників, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за шкідливі умови праці за списком №2 (додаток №3) до підсумкового наказу ВАТ Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» від 22.08.2008 № 249;

складачем поїздів з 01.04.2011 по 09.12.2013, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у вказаний період не перебував (працював) у штаті магістральних залізниць - не був робітником локомотивних бригад і окремої категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та дана професія не передбачена позицією 1.1а «Робітники кар`єрів, розрізів, копалень, гідравлік, драг, промивальних приладів» підрозділу 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» розділу І «Гірничі роботи» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36"

Щодо застосування відповідачем при прийнятті рішення Комісії з питань підтверджені стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2023 № 41838/03-16-вих коефіцієнту 21,2 при розрахунку стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за період із 01.08.1998 по 27.12.2007 та з 01.09.2008 по 31.03.2011, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, у разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок пільгового стажу здійснюється в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 25,4 - при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні.

Зі змісту вказаної правової норми вбачається, що визначений у ній механізм обрахування пільгового стажу роботи застосовується виключно у випадку, коли підприємство, на якому особа здобула такий стаж, в період роботи цієї особи мало неритмічний характер роботи.

У архівній довідці від 29.11.2023 №Т/226-9 (а.с. 113 на звороті) вказано: "У наказах з кадрових питань (по особовому складу) з архівного фонду ПАТ Овруцький ГЗК "Кварцит" інформації про простої на підприємстві не виявлено".

Разом з тим, "ритмічність роботи підприємства" не є тотожним поняттю "відсутність простою підприємства".

За визначенням, наведеним у ст. 34 Кодексу законів про працю України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Разом з тим ритмічність - рівномірний випуск продукції відповідно до графіку в обсязі і асортименті, що передбачені планом.

Дослідивши наявні у матеріалах справи архівні довідки: від 29.11.2023 №Т/226-11 (а.с. 110 на звороті), від 20.12.2023 №Т/237-1 (а.с. 103), від 20.12.2023 №Т/237/2, видані трудовим архівом, суд встановив, що вказана в них інформація про кількість відпрацьованих позивачем протягом періоду його роботи з 01.08.1998 по 27.12.2007 та із 01.09.2008 по 31.03.2011 в ПАТ Овруцький ГЗК "Кварцит", підтверджує неритмічний характер роботи вказаного підприємства, оскільки в кількість відпрацьованих позивачем днів варіюється від їх повної відсутності до декількох трудоднів на місяць, і лише в певній частині місяців становить від 20 до 22 трудоднів, тобто повний робочий місяць.

Доказів протилежного, а саме будь-яких документів на підтвердження, що протягом вказаних вище періодів ПАТ Овруцький ГЗК "Кварцит" працювала ритмічно, матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з урахуванням інформації, вказаної в архівних довідках від 29.11.2023 №Т/226-11 (а.с. 110 на звороті), від 20.12.2023 №Т/237-1 (а.с. 103), від 20.12.2023 №Т/237/2, Головне управління Пенсійного фонду України дійшло обґрунтованого висновку про неритмічний характер роботи ПАТ Овруцький ГЗК "Кварцит", та як наслідок прийняло правомірне рішення про необхідність визначення пільгового стажу за період роботи позивач на цій фабриці на підставі пункту 7 Порядку №383.

Доказів протилежного, а саме будь-яких документів на підтвердження, що протягом з 01.08.1998 по 27.12.2007 та з 01.09.2008 по 31.03.2011 у ПАТ Овруцький ГЗК "Кварцит" працювало ритмічно, матеріали справи не містять.

Отже, відповідачем при розрахунку стажу позивача за Списком №2 за період із 01.08.1998 по 27.12.2007 та з 01.09.2008 по 31.03.2011, правомірно застосовано пункт 7 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.

Окрім того, у рішенні Комісії з питань підтверджені стажу роботи, що дає право на призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2023 № 41838/03-16-вих вказано: відмовити у підтвердженні стажу роботи ОСОБА_1 ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», згодом ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», що зараховується до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 розділу XTV-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: вантажником вантажної дільниці з 26.12.1994 по 27.07.1998, оскільки за результатами атестації від 08.04.1998 № 40 робоче місце вантажника вантажної дільниці не атестовано за Списком №2.

У розрахунку страхового стажу позивача вказано, що період із 26.12.1994 по 31.07.1998 зараховано до загального стажу позивача, однак не зараховано до стажу за Списком №2.

В матеріалах пенсійної справи позивача міститься архівна довідка №Т/226-8 від 29.11.2023 у якій вказано: У наказах з кадрових питань (особового складу) з архівного фонду ПАТ Овруцький ГЗК "Кварцит" інформації про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці до 1998 року не виявлено (а.с. 113).

З урахуванням вказаної у довідці інформації, суд дійшов висновку, що вперше атестацію робочих місць на ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», згодом ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит» було проведено у 1998 році, оскільки Наказ №40 "Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці" датовано 08.04.1998 (а.с. 91).

Відповідачем не заперечується, а належними доказами підтверджується, що ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит», згодом ПАТ Овруцький ГЗК «Кварцит» - підприємство гірничодобувної промисловості, основна мета: добування, переробка та збагачення кварцитів. Видобуток кварцитів проводиться відкритим способом з подальшою переробкою в дробильному цеху.

У період із 26.12.1994 по 31.07.1998 позивач працював вантажником вантажної дільниці ВАТ Овруцький ГЗК «Кварцит» (а.с. 114).

У вказаний період був чинним Список N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991р. N 10, відповідно до якого:

20100000 Гірничі роботи. Видобуток відкритим способом вугілля, руди, сланцю, озокериту, тальку, каолину, графіту, доломиту, кварциту, вапняку, мергелю, магнезиту, польовогового и плавикового шпату, гипсу, баратів, п`єзокварцу, агату, боритів, фосфориту, апатитів, сірки, алмазів, мармуру.

2010100а Розрізів, кар`єрів, копалень, гідравлік, драг, промивних приладів, роботи на поверхні шахт, копалень та дренажних шахт. Роботи на промислових майданчиках будівництва шахт, копалень, розрізів, карєрів, драг, метрополітенів, тунелей,

2010100а-11768 Вантажники, зайняті на навантаженні, розвантаженні перерахованихх вище копалин та порід

Отже, професія, яку обіймав позивач у період із 26.12.1994 по 31.07.1998 відноситься до професій, визначених Списком №2.

З матеріалів справи також вбачається, що із 13.05.2008 по 13.08.2008 позивач працював у ВАТ Овруцький ГЗК "Кварцит" за професією монтер колії 3 розряду вантажної дільниці (а.с. 114 на звороті).

Відповідачем у рішенні про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 28.12.2023 визнається, що вказана вище професія передбачена Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. N 36.

Однак вказаний період не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 (зараховано до загального страхового стажу) з тих підстав, що вказане робоче місце відсутнє у переліку робочих місць, професій і посад працівників, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення за шкідливі умови праці за списком №2 (додаток №3) до підсумкового наказу ВАТ Овруцький гірничо-збагачувальний комбінат «Кварцит» від 22.08.2008 № 249.

Окрім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди роботи позивача з 22.09.2019 по 30.10.2019 з підстав "наявні перерви між атестаціями робочих місць за умовами праці" .

Щодо вказаних вище підстав для неврахування періодів до стажу роботи позивача за Списком №2: із 26.12.1994 по 31.07.1998, із 13.05.2008 по 13.08.2008, із22.09.2019 по 30.10.2019, суд зазначає наступне.

Питання атестації робочих місць врегульовано Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі - Порядок №442).

Згідно п. п. 1, 2, 4 Порядку №442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (461-2016-п), Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці (1290-97-п), Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня (163-2001-п), Переліків робіт із особливо шкідливими і особливо важкими та шкідливими і важкими умовами праці, на яких встановлюється підвищена оплата праці, та інших нормативно-правових актів, відповідно до яких надаються пільги та компенсації працівникам за роботу із шкідливими умовами праці, покладається на Держпраці.

Згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому вбачається, що працівник, який працює на посаді, віднесеній до відповідного Списку, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку N442, не наділений будь-якими повноваженнями або обов`язками, які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Тому, суд дійшов висновку, що відмовляючи працівнику в зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу, відповідач фактично покладає відповідальність за не проведення атестації робочих місць на підприємстві на позивача.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

В означений постанові Верховний Суд наголосив, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Окрім того Верховний Суд у постанові від 16 травня 2024 року у справі №120/490/23 виснував: затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та проведення атестації робочих місць за умовами праці мають на меті, окрім іншого, надання особам, які працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, пільг з метою компенсації негативного впливу на їхнє здоров`я.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено протиправність дій відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи із 26.12.1994 по 31.07.1998 ( 3 роки 7 місяців 06 днів), із 13.05.2008 по 13.08.2008 (0 років 3 місяці 0 днів), із 22.09.2019 по 30.10.2019 ( 0 років 01 місяць 09 днів). Всього 3 роки 11 місяців 15 днів

Окрім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди згідно з довідкою пpо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.11.2023 №977 простою з 02.11.2020 по 15.11.2020, з 01.03.2022 по 24.11.2023 (уточнююча довідка від 24.11.2023 №978).

Суд вважає правомірними дії відповідача в цій частині, оскільки у довідці від 24.11.2023 №977 вказано, що в період з 02.11.2020 по 15.11.2020 на підприємстві був простій, наказ від 02.11.2020 №159, із 01.03.2022 по даний час (дата формування довідки 24.11.2023, - прим. суду) на підприємстві в період війни було встановлено період часткового простою чи повного простою (а.с. 115 ).

Суд, з урахуванням інформації, що міститься у довідці від 24.11.2023 №977 не вбачає підстав для врахування всього періоду, що зазначений у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.11.2023 №977, тобто із 20.08.2018 по 24.11.2023 до Стажу за Списком №2.

Отже, рішення відповідача в цій частині є правомірним.

Суд також вважає правомірним не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи позивача складачем поїздів з 01.04.2011 по 09.12.2013 з підстав, вказаних у оскаржуваному рішенні, оскільки доказів, що ОСОБА_1 у вказаний період перебував (працював) у штаті магістральних залізниць та був робітником локомотивних бригад і окремої категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті матеріали справи не містять. Отже, професія "складач поїздів вантажного цеху" не передбачена позицією 1.1а «Робітники кар`єрів, розрізів, копалень, гідравлік, драг, промивальних приладів» підрозділу 1 «Відкриті гірничі роботи та роботи на поверхні» розділу І «Гірничі роботи» Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36"

Враховуючи встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, що виразились у не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду із 07.02.1991 по 31.05.1993 згідно записів у трудовій книжці, а також не зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів: з 26.12.1994 по 31.07.1998 ( 3 роки 7 місяців 06 днів), із 13.05.2008 по 13.08.2008 (0 років 3 місяці 0 днів), із 22.09.2019 по 30.10.2019 ( 0 років 01 місяць 09 днів), - всього 3 роки 11 місяців 15 днів

Отже, загальний страховий стаж позивача станом на дату звернення із заявою від 29.12.2023 становить: 33 роки 4 місяці 15 днів, з яких: відповідачами визнається - 31 рік 0 місяців 20 днів, а під час розгляду даної адміністративної справи визнано протиправним незарахування до страхового стажу позивача 2 роки 3 місяці 25 днів (з 07.02.1991 по 31.05.1993); пільговий стаж за Списком №2 становить 16 років 02 місяці 24 дні, з яких: відповідачами визнається - 12 років 03 місяці 09 днів, а під час розгляду даної адміністративної справи визнано протиправним незарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 - 03 роки 11 місяців 15 днів.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (в редакції на момент спірних правовідносин, а саме станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії) передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV визначає, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності сукупності таких обов`язкових умов:

- зайнятість особи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- наявність атестації робочого місця;

- досягнення особою 55 річного віку;

- наявність у особи загального страхового стажу не менше 30 років для чоловіків та не менше 25 років для жінок;

- наявність у особи спеціального стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок.

Водночас, відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах врегульовані також і нормами Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).

Пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким статтю 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" викладено в новій редакції.

Пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII після змін, внесених Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" передбачав, що на пільгових умовах право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З наведеного вбачається, що пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII (після змін, внесених Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII) в якості обов`язкових умов для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах визначав досягнення такою особою 55 річного віку та наявність для чоловіків загального страхового стажу не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців стаж роботи за Списком №2, а для жінок - загального страхового стажу не менше 25 років, з яких не менше 10 років стаж роботи за Списком №2.

Однак, 23 січня 2020 року Конституційний Суд України прийняв Рішення №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), яким статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справа №1-5/2018(746/15), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, з 23 січня 2020 року - з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), для осіб, які до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, діють положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, чинними залишилися й відповідні положення пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Відтак, починаючи з 23.01.2020 діють два нормативно-правові акти, котрі одночасно але по різному регламентують умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах для осіб, які до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, а саме:

- пункт "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), який передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (у редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VІІІ), який передбачав, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, норми вказаних законів містять розбіжність у величині загального страхового стажу, який надає особі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та в частині досягнення необхідного віку (для жінок).

Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ) цей показник загального страхового стажу для жінок становить 20 років, а згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV(у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ) цей показник для жінок визначений як 25 років. Згідно пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ) право на пенсію за віком на пільгових умовах виникає у жінок після досягнення 50 років, а відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV(у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ) - після досягнення 55 років.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати при вирішення питання щодо наявності права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд враховує такий принцип адміністративного судочинства, як верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

У постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 360/3611/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тобто, при вирішенні спірних правовідносин, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні буде найбільш сприятливий для особи, а саме пункт "б" статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), який передбачає, що право на пенсію за віком, на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, наявність спеціального стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 ( не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок) є обов`язковою вимогою для виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки позивач станом на дату звернення із заявою від 29.12.2023 досяг віку 53 роки, спеціальний стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 становить повних 16 років, загальний страховий стаж - повних 33 роки.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення від 03.01.2024 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подавав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії позивачу, останній буде знаходитись на обліку саме в Головному Пенсійному фонді України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію.

Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені під час розгляду адміністративної справи докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області №59 від 03.01.2024 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дня звернення до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії, зарахуваши до загального страхового стажу період із 07.02.1991 по 31.05.1993, а до стажу за Списком №2 періоди: з 26.12.1994 по 31.07.1998, із 13.05.2008 по 13.08.2008, із 22.09.2019 по 30.10.2019.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Миколаївській області у повному розмірі, оскільки рішення саме цього відповідача судом визнано протиправним та таким, що порушує право позивача на призначення пенсії.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, 10003, РНОКПП: 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв, 54008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області №59 від 03.01.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити з 29 грудня 2023 року і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до загального страхового стажу період із 07.02.1991 по 31.05.1993, а до стажу за Списком №2 періоди: з 26.12.1994 по 31.07.1998, із 13.05.2008 по 13.08.2008, із 22.09.2019 по 30.10.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук