Справа № 320/29716/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року Київ справа №320/29716/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.06.2023 №113 про утримання з пенсії ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 641,00 грн;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо проведення щомісячного відрахування 20% пенсії ОСОБА_1 на погашення переплати пенсії згідно з рішенням від 12.06.2023 №113 про утримання надміру виплачених сум пенсій за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 461,00 грн протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2023 у повному обсязі, без проведення щомісячного відрахування 20% пенсії ОСОБА_1 на погашення переплати пенсії згідно з рішенням від 12.06.2023 №113 про утримання надміру виплачених сум пенсій за період з 11.11.2021 по 21.004.2023 у сумі 347 461,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що позивач був звільнений з військово служби, яку проходив у Службі безпеки України та з 05.06.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІ. Відповідно до наказу від 02.07.2016 №255-н/дск перебував на посаді старшого оперативного працівника НАБУ, з 04.07.2016. Наказом від 24.06.2021 №87 позивача звільнено зі служби НАБУ на підставі пп. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, 21.04.2023 та виключено з кадрів НАБУ 21.04.2023.

Литом Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про виникнення переплати, у зв`язку з працевлаштуванням за період з 11.11.2021 по 30.06.2023 в сумі 395600,00 грн та відповідно до Закону №2262-ХІІ суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію чи суду, запропоновано добровільно повернути надміру виплачені кошти, та повідомлено, що у разі ненадходження коштів, будуть утримуватися по 20% від розміру пенсійної виплати щомісячно з 01.07.2023 до повного погашення.

У відповідь на адвокатський запит позивачу було направлено копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про утримання надміру виплачених сум пенсій від 12.06.2023 №113, де зазначено, що у зв`язку з новим поданням №2171/5 від 24.05.2023 від НАБУ для призначення пенсії за вислугу років з 22.04.2023 та виникнення обставин, у зв`язку з набранням чинності Закону України від 19.10.2021 №1810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо приведення статусу Національного антикорупційного бюро України у відповідність з вимогами Конституції України» внесено зміни до Закону №2262-ХІІ у частині поширення його дії на осіб начальницького складу НАБУ та згідно зі ст.. 2 Закону №2262-ХІІ пенсіонер з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом у разі повторного прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації, прийняття за контрактом на військову службу пенсія не припиняється, якою не є служба в НАБУ, тому утворилася переплата за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 461,00 грн, що підлягає стягненню.

Вважаючи вказане рішення протиправним, просив позов задовольнити та скасувати його.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, де вказує, що за період з 11.11.2021 по 30.06.2023, листом №01-075/13271 від 01.05.2023 Національне антикорупційне бюро України повідомило Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про те, що у зв`язку з набранням чинності з 10.11.2021 Закону України від 19.10.2021 №1810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо приведення статусу Національного антикорупційного бюро України у відповідність з вимогами Конститції України» внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині поширення його дії на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро та на підставі цього надіслало документи для призначення пенсії ОСОБА_1 , який звільнений із служби у Національному антикорупційном бюро України та має право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,0 звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсіне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та ін. виплата пенсій на час їх служби припиняється. З огляду на що відповідачем було прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій з пенсії позивача за період з 11.11.2021 по 30.06.2023.

З урахуванням наведного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач був звільнений з військово служби, яку проходив у Службі безпеки України та з 05.06.2016 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІ.

Згідно з витягом з наказу Національного антикорупційного бюро України від 02.07.2016 №255-н/дск «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення вислуги років та грошове забезпечення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду старшого оперативного працівника НАБУ, як такого що пройшов за конкурсом, з 04.07.2016, присвоєно спеціальне звання полковник НАБУ, з 04.07.2016.

Наказом від 24.06.2021 №87 позивача звільнено зі служби НАБУ на підставі пп. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, 21.04.2023 та виключено з кадрів НАБУ 21.04.2023.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на підставі поданих документів, позивачу було призначено пенсію за віком у сумі 69 352, 85 грн з 22.04.2023 відпоідно до Закону №2262-ХІІ, що підтверджується протоколом про призначення пенсії за пенсійною справою № від 22.04.2023, виходячи з 70% грошового забезпечення, вказаного у грошовому атестаті №11/2023 від 21.04.2023 та довідки про додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, листом Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.06.2023 №1000-0505-8/89418 повідомило позивача, що у зв`язку з працевлаштуванням, виникла переплата пенсії за період з 11.11.2021 по 30.06.2023 у сумі 395 600,00 грн. Разом з тим, запропоновано добровільно вирішити питання про повернення надмірно виплачених коштівна рахунок Пенсійного фонду України, у разі якщо кошти не надійдуть на рахунок Пенсійного фонду України протягом 30 календарних днів переплата пенсії буде утримуватись по 20% від розміру пенсійної виплати щомісячно, починаючи з 01.07.2023 до повного погашення.

У відповідь на адвокатський запит, листом від 13.07.2023 Гловним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, позивачу було надано, зокрема копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.06.2023 №113, відповідно до якого, у зв`язку з новим поданням №2171/5 від 24.05.2023 Національного антикорупційного бюро України при призначенні пенсії за вислугу років з 22.04.2023 (перехід з однієї силової структури на іншу) та виникнення обставин, у зв`язку з набранням чинності Закону України від 19.10.2021 №1810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо при ведення статусу НАБУ у відповідність вимогам Конституції України» внесено зміни до Закону Україи «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині поширення його дії на осіб начальницького складу НАБУ та згідно ст.. 2 Закону України №2262 пенсіонер з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом у разу повторного прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб їх числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту пенсія не припиняється. Вся інша військова служба в силових структурах не дає можливості отримувати пенсію під час проходження служби. З огляду, на що у ОСОБА_1 утворилась переплата за період з 11.011.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 461,00 грн, що підлягає стягненню.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про скасування рішення відповідача №113 від 12.06.2023 та провести перерахунок та виплату пенсії з 22.04.2023 у повному розмірі, без застосування стягнення 20% від розміру пенсії.

Листом від 11.08.2023 №1000-0211-8/120792 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, повторно повідомило позивача, що у нього виникла переплата пенсії за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 461, 00 грн. Переплата утримується з 01.07.2023 у розмірі 20% пенсійної виплати щомісячно. Станом на 01.09.2023 залишок боргу становить 297 445,35 грн.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Так, на час призначення пенсії позивачу у 2016 року редакція частини другої статті 2 Закону №2262-ХІІ визначала, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

10.11.2021 набрав чинності Закон України від 19.10.2021 № 1810-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо приведення статусу Національного антикорупційного бюро України у відповідність з вимогами Конституції України», яким серед іншого було внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, згідно із яких частину другу статті 2 після слів «до Національної поліції» доповнити словами «Національного антикорупційного бюро України».

Отже, на час виникнення спірних відносин редакція частини другої статті 2 Закону №2262- ХІІ визначає, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Частиною третьою цієї ж статті Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде меншим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Зазначений у частині третій цієї статті порядок збереження, нарахування та виплати пенсій поширюється на пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, прийнятих на службу на посади поліцейських до підрозділів поліції особливого призначення.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.15.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Закріплення принципу сучасного права незворотності дії нормативно-правового акта в часі, на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що б ситуація й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010. від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011).

Отже, внесення з 10.11.2021 змін до частини другої статті 2 Закону № 2262-ХІІ, згідно із якими правило припинення виплати пенсії на період проходження служби у разі повторного прийняття на військову службу розповсюдилось на проходження служби в органах Національного антикорупційного бюро України, не може бути застосовано до правовідносин щодо призначення осіб до органів Національного антикорупційного бюро України під час перебування їх на пенсійному обліку за Законом № 2262-ХІІ, які виникли до набрання чинності вказаних законодавчих змін з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

З огляду на вимоги статті 58 Конституції України та тлумачення зазначеної статті Конституційним Судом України, внесені з 10.11.2021 зміни до частини 2 статті 2 Закону №2262-ХІІ мають бути застосовані до осіб, які отримують пенсії за Законом №2262-ХІІ у разі прийняття їх на військову службу, зокрема до Національного антикорупційного бюро України, після 10.11.2021.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач, як пенсіонер, отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ, та був працевлаштований до Національного антикорупційного бюро України - 04.07.2016, відповідно до наказу від 02.07.2016 №255-н/дск «Про призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, оголошення вислуги років та грошове забезпечення ОСОБА_1 ,» а отже обмеження, встановлені частиною 2 статті 2 Закону №2262-ХІІ, які набули чинності 10.11.2021, не пошиирюються на позивача.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Слід зазначити, що правовідносини з приводу соціального захисту громадян шляхом пенсійного забезпечення унормовані, насамперед, приписами вказаної статті 46 Конституції України, статті 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058- IV (далі - Закон №1058-IV).

У преамбулі Закону № 1058-ІV зазначено, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України а про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Підстави та механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону №1058-IV за приписом якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Позивач, відповідно до матеріалів справи, був звільнений у запас з військової служби, яку проходив у Службі безпеки України, та з 05.06.2016 знаходиться на обліку як пенсіонер в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, де отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Статтею 60 Закону № 2262-ХІІ встановлений обов`язок пенсіонерів повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну умов, що впливають на виплату пенсії.

Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 60 Закону № 2262-ХІІ пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону № 2262-ХІІ суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи рішення суду.

За правилами ст. 59 Закону № 2262-ХІІ відрахування з пенсій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей провадиться в порядку, встановленому ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 50 Закону № 1058-IV регламентує утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій.

Статтею 50 Закону №1058-IV передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Згідно з ч. 1ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Тобто, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 (справа №554/6495/17-ц), від 31.10.2019 (справа №607/657/17) та від 20.03.2019 (справа №345/1493/17-ц).

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок (далі-Порядок) відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695.

Так, згідно пункту 3 вказаного Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Зі змісту зазначених норм Закону № 1058-ІV та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, вбачається, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов, зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Отже, законодавством визначено дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати.

Аналіз зазначених норм Закону №1058-ІV та Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, дає підстави вважати, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за двох умов зокрема, зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних.

Зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

У випадку зловживань з боку пенсіонера - обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником - обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 року (справа № 686/26486/14-а) та постановах Верховного Суду у постанові від 25.09.2018 року (справа №340/644/15-а) від 25.10.2021 ( справа № 554/4736/17).

Враховуючи те, що позивач, з 05.06.2016 отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ, був працевлаштований до Національного антикорупційного бюро України з 04.07.2016, то обмеження, встановлені частиною 2 статті 2 Закону №2262-ХІІ, які набули чинності 10.11.2021, не можуть поширюватися на позивача, тобто відповідно пенсія не підлягала припиненню, кошти набуто позивачем за наявності правових підстав.

З огляду на, що у Головного управління Пенсійного фонду Україи у Київській області не було правових підстав для прийняття рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 12.06.2023 №113 за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 461,00 грн, оскільки позивачем не допущено зловживань щодо подання недостовірних даних або подання документів з явно неправильними відомостями.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, відповідно до якої не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тобто, поверненню підлягають кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату або ж у разі недобросовісності з боку набувача.

За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають.

Велика Палата Верховного Суду 16 січня 2019 року ухвалили Постанову у справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445 цс18), в якій виклала такі висновки :

«Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно».

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у ст. 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, а саме : заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплат і проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування ст. 1215 ЦК України зроблено в ряді судових рішень касаційної інстанції, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2018 у справі №174/406/16-ц, 07.03.2018 у справі №517/186/17, 28.03.2018 у справі №173/166/17, 03.05.2018 № 473/2859/17 тощо.

Відтак, за наявності певних обставин, законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15- ц (провадження № 14-445 цс 18) зазначено, що «у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки з цього правила :

по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату;

по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Доказів про набуття позивачем 347 461,00 грн у результаті рахункової помилки відповідача суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками про те, що оскільки : 1) виплата була проведена суб`єктом владних повноважень добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку; 2) недобросовісність з боку пенсіонера не встановлена, тому передбачені цивільним законодавством підстави для повернення грошових коштів на підставі вимог ст. 1212 ЦК України відсутні та в силу вимог ст. 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.

Такі ж висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трго проти Хорватії».

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суд повинен виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі № 173/424/17.

Згідно з позицією Конституційного Суду України, яка висловлена у рішенні від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (пункти 3.1 та 3.2 мотивувальної частини) до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави; гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

За будь-яких обставин сутність права на пенсійне забезпечення як складової частини конституційного права на соціальний захист не може бути порушена, а законодавче регулювання у цій сфері має відповідати принципам соціальної держави. Конституційний Суд України наголошував на необхідності дотримання вказаних принципів, зокрема, у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011.

У справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00, пункт 53) Суд вказав, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, зокрема «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Таким чином, позбавлення права на пенсію або звуження обсягу цього права має здійснюватися на підставі принципу верховенства права (закону, який не повинен суперечити принципам верховенства права має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм).

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу «належного урядування».

Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява №55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Отже, принцип «належного урядування» без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу «неналежного урядування».

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права.

Основною складовою принципу верховенства права є поняття «якість закону», яке водночас, є гарантію застосування судом найбільш сприятливого для особи тлумачення закону, передусім слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження та забезпечення прав і свобод людини; забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України у справі від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 міститься наступний висновок «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі».

Також у постанові від 3 липня 2019 року у справі №911/1521/18 Верховний Суд наголосив на тому, що відповідно до вимог принципу правової визначеності, правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторш спору є представник держави), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Законні очікування підлягають правовому захисту, та формують позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обгрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 2, 3 статті 7 КАС Українипередбачено, що суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи у сукупності фактичні обставини справи та норми закону, виходячи з принципу верховенства права, з метою повного захисту порушених прав і свобод позивача, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відрахування надмірно виплачених коштів з позивача не відповідає критеріям, визначеним частиною другоюстатті 2 КАС України, а отже є протиправним, у зв`язку зву із чим підлягає скасуванню, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 2147, 20 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2147,20 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.06.2023 №113 про утримання з пенсії ОСОБА_1 надміру виплачених сум за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 641,00 грн.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо проведення щомісячного відрахування 20% пенсії ОСОБА_1 на погашення переплати пенсії згідно з рішенням від 12.06.2023 №113 про утримання надміру виплачених сум пенсій за період з 11.11.2021 по 21.04.2023 у сумі 347 461,00 грн протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (; адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) здійснити перерахунок та виплату пенсії, з 01.07.2023 у повному обсязі, без проведення щомісячного відрахування 20% пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на погашення переплати пенсії згідно з рішенням від 12.06.2023 №113 про утримання надміру виплачених сум пенсій за період з 11.11.2021 по 21.004.2023 у сумі 347 461,00 грн (триста сорок сім тисяч чотириста шістдесят одна гривня 00 копійок).

Стягнути за рахунок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; адреса: вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ), сплачений ним судовий збір у розмірі 2147, 20 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.