Справа № 420/22495/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо рішення № 76 від 03.02.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по віку;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком по досягненню 65 років, тобто з 27.01.2023 року.

Позовні вимоги обгрунтовані протиправністю відмови у призначенні пенсії за віком. Під час звернення в січні 2023 року до територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії позивачем було надано необхідні документи, включаючи трудову книжку колгоспника, яка містила всі необхідні дані для пітвердження стажу роботи. Вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи в колгоспі "Правда", з посиланням на відсутність довідки про відпрацьовані вихододні. Надати будь-які інші документи про підтвердження роботи в колгоспі "Правда" позивач немає можливості з об`єктивних обставин , оскільки колгосп "Правда" 08.02.2000 був реорганізований та вся документація не передана на зберігання до трудового архіву. Тому зарахування такого трудового стажу повинно бути лише за наявністю запису в трудовій книжці

Ухвалою суду від 04.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 22.09.2023 суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

22.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову. Зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків. Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, робота, виконувана на підставі членства в колгоспах. Основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними .зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки. Отже, період роботи в колгоспі за даними трудової книжки колгоспника можна віднести до страхового стажу за умови, якщо у цій трудовій книжці вказано за кожний рік встановлену норму мінімуму трудової участі у сільському господарстві та фактичну кількість нарахованих трудоднів. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, військовий квиток, довідки про стаж) загальний страховий стаж складає 8 років 8 місяців 6 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу не враховані періоди роботи в колгоспі "Правда", оскільки в архівній довідці від 10.01.2023 №13, виданої Березівською районною державною адміністрацією, не зазначені дані про кількість відпрацьованих вихододнів.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець Одеської області, звернувся 27.01.2023 до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком у зв`язку з виповненням 65 років.

Заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у м. Києві.

Рішенням від 03.02.2023 № 76 відповідач відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу. В рішенні вказано, що згідно з ч.1 ст. 26 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років, за відсутності необхідного страхового стажу пенсія за віком призначається після досягнення віку 65 років за наявністю страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 15 до 20 років. Страховий стаж позивача складає за підрахунками органу ПФУ 8 років 8 місяців 6 днів. До страхового стажу не враховані періоди роботи в колгоспі "Правда", оскільки в архівній довідці від 10.01.2023 № 13 Березівської районної державної адміністрації не зазначені дані про кількість відпрацьованих вихододнів.

Вважаючи таку відмову відповідача щодо не зарахування стажу неправомірною, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років. За відсутністю необхідного страхового стажу, пенсія за віком призначається після досягнення віку 65 років за наявністю стажу у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 від 15 до 20 років..

Як свідчать матеріали справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто для призначення пенсії йому на момент призначення пенсії за віком після досягнення 65 років необхідно мати наявного страхового стажу від 15 до 20 років.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 56 Закону до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На момент внесення записів до трудової книжки позивача про період роботи в колгоспі "Правда" діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 , яка також передбачала, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування та перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як встановив суд, позивач разом із заявою про призначення пенсії подав до Пенсійного фонду трудову книжку колгоспника, яка містила усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у колгоспі "Правда", а також суд не встановив жодних виправлень, підчищень, тощо у трудовій книжці позивача.

Відповідно до записів трудової книжки, та розрахунку стажу, який міститься в матеріалах пенсійної справи, вбачається що до стажу 8 років 8 місяців 6 днів відповідачем було зараховано такі періоди роботи позивача:

01.07.1973 - 31.12.1973 ( 6 міс.) , 01.01.1974 - 31-12.1974 (7 м. 18 днів), 01.01.1975 - 31.12.1975 (9 міс. 3 дні), 01.01.1976 - 26.05.1976 (3міс. 16 днів), 18.05.1978 - 31.12.1978 ( 4 міс. 6 днів) , 01.01.1979 - 31.12.1979 ( 1 міс. 23дні), 01.01.1980 - 31.12.1980 (6 міс. 13 дн.), 01.01.1981 - 01.07.1981 (6 міс. 1 день) - робота в колгоспі ім. 22 з`їзду КПРС (в подальшому реорганізовано в КСП "Марьянівське"),

27.05.1976 - 17.05.1978 (1рік 11 міс. 21 день) військова строкова служба,

03.07.1981 - 18.03.1982 (8 міс. 16 дн.) тракторист Ширяївської райсільгоспхімії,

20.04.1982 - 17.08.1982 (3 міс. 28 дн.) робота у радгоспі "Бєляєвський",

04.01.1983 - 19.03.1984 (1 рік 2 міс. 16 дн.) робота в Ширяївській райсільгоспхімії,

11.03.2003 - 05.12.2003 (8 міс. 25 днів) перебування на обліку в Ширіївському райцентрі зайнятості та отримання допомоги на безробіття.

В трудовій книжці колгоспника №824 від 01.08.1981 року є запис про прийняття на роботу трактористом в колгосп "Правда" 20.03.1984 та звільнення за власним бажанням 25.08.1987 . При цьому в трудовій книжці вказано про те, що в 1984 році ним відпрацьовано 239 виходів на роботу при встановленому нормативі 280, в 1985 році відпрацьовано 282 вихододнів при нормативі 280, в 1986 році 301 при нормативі 280, в 1987 році 181 при нормативі 280, а також зазначена нарахована зарплата.

В подальшому ОСОБА_1 , з 16.01.1988 знову працював в колгоспі "Правда" та був звільнений 01.09.1991 року згідно наданої заяви, що підтверджується записом в трудовій книжці колгоспника. Також вказано про кількість відпрацьованих виходів на роботу: в 1988 році 347 при нормативі 280, в 1989 році 297 при нормативі 280, в 1990 році 339 при нормативі 280, в 1991 році 300 при нормативі 280, зазначені розміри нарахованої зарплати.

Період роботи в колгоспі "Правда" за 1984-1991 роки не враховано до страхового стажу позивача, при цьому в оскаржуваному рішенні відповідач не зазначає про будь-які недоліки записів трудової книжки колгоспника.

Суд приймає до уваги, що позивачем серед документів, поданих із заявою про призначення пенсії була надана архівна довідка від 10.01.2023 №13, видана Берегівською районною державною адміністрацією Одеської області, про те, що згідно протоколів загальних зборів колгоспу "Правда", КСП "Правда" Ширяївського району Одеської області, встановлено мінімум вихододнів : 1984-1985 роки 190 вихододнів, 1988-1989 - 196 вихододнів, 1990-1994 - 200 вихододнів. В книгах протоколів засідань правління колгоспу "Правда" за 1986, 1987, 1995-1998 роки записи про встановлений мінімум вихододнів відсутні.

А з архівної довідки комунальної установи "Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради" від 17.01.2023 № 29 вбачається, що документи колгоспу "Правда" з 1984 року по 1991 рік до КУ "Об`єднаний трудовий архів Ширяївської селищної ради" не передавались, тому надати ОСОБА_1 довідку про стаж роботи та заробітну плату є об`єктивно неможливим.

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача відповідачем суду не надано, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії за віком.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідивши копію трудової книжки позивача, суд встановив, що в ній зазначені записи, які містять інформацію про роки роботи в колгоспі та показники трудової участі. кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людиноднів. Усі інші записи про трудову діяльність позивача внесені без виправлень та скріплені відповідними печатками та завірені посадовими особами . Надані архівні довідки про періоди роботи в колгоспі, заробітню плату, є додатковими доказами, які підтверджують трудовий стаж позивача, але не основними, яким є трудова книжка. Суд зауважує, що доказів які б спростовували спірний період трудової діяльності позивача в колгоспі відповідач не надав.

Основні засади про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, якими зокрема, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачу трудових книжок покладалось на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до Статуту та Правил внутрішнього розпорядку колгоспу та іншу відповідальність (п. 13).

Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162, яка діяла на час оформлення трудової книжки позивача, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

За таких обставин, відповідач необґрунтовано та безпідставно не врахував до загального трудового стажу роботи позивача період роботи трактористом в колгоспі "Правда" у період з 1984-1991 рр. Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві не врахувало, що не усі недоліки архівних довідок можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а та від 10 грудня 2020 року у справі №195/851/17 (2-а/195/161/17).

Крім того, архівні довідки були видані на підставі первинних документів обліку, за складання яких працівник не відповідає, тому на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у цих документах.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, інших документів.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового стажу періоду його роботи з 1984 по 1991 рр. є неправомірними.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 5 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно чинного законодавства повноваження щодо призначення особам пенсій належить органам Пенсійного фонду України. Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження. Тому вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком по досягненню 65 років, з 27.01.2023 не підлягають задоволенню.

Суд вважає, що в даному випадку, з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи за 1984-1991 роки в колгоспі "Правда" Ширяївського району Одеської області та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов частково.

Визнати протиправним рішення № 76 від 03.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи за 1984-1991 роки в колгоспі "Правда" Ширяївського району Одеської області роки та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () на користь ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1 ) 536 грн. 80 коп. (пятсот тридцять шість гривень 80 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА