Справа № 200/4182/24
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року Справа№200/4182/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

24 червня 2024 року адвокат Єнокян Катерина Леонідівна в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернулась з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Військової частини НОМЕР_1 (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у періоди: з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду 100000 гривень, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у періоди: з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

27 червня 2024 року представник позивача, з метою виконання вимог ухвали суду від 26 червня 2024 року, надав до суду заяву про усунення недоліків, в якій просив суд, зокрема, визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними, та поновити даний строк. Клопотання обґрунтоване тим, що 21 серпня 2023 року під час захисту Батьківщини позивач отримав тяжку мінно-вибухову травму вогневе осколкове наскрізне поранення правої гомілки з відкритим переломом правої великогомілкової кістки. Так, з 23 серпня 2023 року позивач проходить довготривале лікування та реабілітацію у зв`язку з отриманою мінно-вибуховою травмою під час захисту Батьківщини, що значно ускладнювало та унеможливлювало своєчасно звернутися до суду за відновленням своїх прав.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

01 липня 2024 року представник позивача, з метою виконання вимог ухвали суду від 28 червня 2024 року, надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучив, зокрема, уточнену позовну заяву.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, витребувано встановлені судом докази по справі. Вирішено питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.

16 липня 2024 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву та докази по справі, які судом долучено до матеріалів справи.

19 липня 2024 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, яку долучено судом до матеріалів справи.

Інші заяви та клопотання по розглядаємій справі не надходили.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Отже відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, в обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що під час проходження служби військовослужбовець приймав безпосередню участь у бойових діях у період з 06 серпня 2023 року по 21 серпня 2023 року, у зв`язку з чим 21 серпня 2023 року отримав мінно-вибухову травму. Згідно з даними довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, встановлено, що за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу в/ч НОМЕР_1 в районі населеного пункту ОСОБА_2 зазнав поранення в результаті ворожого артилерійського обстрілу. Тяжке мінно-вибухове поранення, отримане під час захисту Батьківщини, призвело до довгострокового лікування позивачем. Проте, протягом періоду стаціонарного лікування позивач отримав не в повному обсязі додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме: не було нараховано та виплачено додаткову винагороду за періоди: з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячної додаткової винагороди 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у періоди: з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року, протиправною. Просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що 21 серпня 2023 року позивач під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту ОСОБА_2 в результаті ворожого артилерійського обстрілу зазнав поранення у вигляді мінно-вибухової травми, вогневого осколкового наскрізного поранення правої гомілки з відкритим переломом правої великогомілкової кістки, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000. З 23 серпня 2023 року по 18 березня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням в закладах охорони здоров`я. Позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення, в тому числі додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень, за період безперервного перебування на стаціонарному лікуванні 23 серпня 2023 року по 31 грудня 2023 року. Станом на 01 січня 2024 року відповідачу не було надано висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) для прийняття командиром військової частини рішення про виплату позивачу грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах.

Разом із цим, відповідач зазначив, що 26 січня 2024 року було проведено медичний огляд позивача у гарнізонній ВЛК НВМКЦ«ГВКГ», за результатами якого видано довідку військово-лікарської комісії від 26 січня 2024 року № 2133 про потребу лікування позивача в умовах КНП «КОКЛ №2» терміном на 1 місяць. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 лютого 2024 року №52 на підставі постанови ВЛК №2133 від 26 січня 2024 року позивачу продовжено виплату грошового забезпечення у повному обсязі строком на 1 місяць, тобто з 26 січня 2024 року по 26 лютого 2024 року. 19 березня 2024 року було проведено медичний огляд позивача у гарнізонній ВЛК НВМКЦ «ГВКГ», за результатами якого видано довідку військово-лікарської комісії від 19 березня 2024 року №6637 про потребу лікування позивача в умовах КЛ «МІРУМ» терміном на 2 місяці з подальшим переоглядом ВЛК. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25 березня 2024 року №94 на підставі постанови ВЛК №6637 від 19 березня 2024 року позивачу продовжено виплату грошового забезпечення у повному обсязі строком на 2 місяці з дати прийняття рішення військово-лікарською комісією, тобто з 19 березня 2024 по 19 травня 2024 року.

Представник позивача надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 08 лютого 2022 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №62 від з 08 лютого 2022 року солдата ОСОБА_1 з 08 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та вважати таким, що з 08 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №279 від 23 липня 2023 року солдат ОСОБА_1 з 23 липня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з первинною медичною карткою від 21 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №314 від 21 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 вибув, евакуйований з пораненням, до КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Дружківської МР з 21 серпня 2023 року.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №319 від 26 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 вибув на лікування у КНП ХОР «ОКЛ» з 26 серпня 2023 року.

З 23 серпня 2023 року по 22 вересня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня», з діагнозом: мінно-вибухове поранення від 21 серпня 2023 року: наскрізне осколкове поранення правої гомілки з переломом великогомілкової кістки і дефектом м`яких та кісткових тканин, що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №9.13967.

З 23 вересня 2023 року по 06 жовтня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центру Західного регіону, що підтверджується перевідним епікризом №12252 із медичної картки стаціонарного хворого від 05 жовтня 2023 року.

З 06 жовтня 2023 року по 10 жовтня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військовій частині НОМЕР_4 МОУ, що підтверджується перевідним епікризом №2545 із медичної картки стаціонарного хворого від 10 жовтня 2023 року.

З 10 жовтня 2023 року по 24 жовтня 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тячівська районна лікарня», що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №8507 від 24 жовтня 2023 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000 солдат ОСОБА_1 21 серпня 2023 року одержав мінно-вибухову травму, вогневе осколкове наскрізне поранення правої гомілки з відкритим переломом правої великогомілкової кістки, за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту ОСОБА_2 позивач зазнав поранення в результаті ворожого артилерійського обстрілу.

З 25 жовтня 2023 року по 22 листопада 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ЛДЦ ТОВ «МІРУМ», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №663.

З 23 листопада 2023 року по 28 листопада 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка», що підтверджується випискою №2624 із медичної карти стаціонарного хворого.

Відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 26 січня 2024 року вих.№2133 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 26 січня 2024 року. Поранення, отримане позивачем, «ТАК», пов`язано із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статі - графи ІІ Розкладу хвороб, графи _ТДВ_, потребує лікування в умовах КНП «КОКЛ №2» терміном на 1 місяць.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №52 від 14 лютого 2024 року солдата ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та зараховано в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з 14 лютого 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №52 від 14 лютого 2024 року солдат ОСОБА_1 продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) та потребує тривалого лікування строком на 1 місяць.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській діяльності) №744 від 05 березня 2024 року солдату ОСОБА_1 наказано виплатити за період з 01 лютого 2024 року по 26 лютого 2024 року додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн., за період з 26 січня 2024 року по 31 січня 2024 року в розмірі 100000,00 грн. з урахуванням раніше виплачених 30000,00 грн.

З 28 листопада 2023 року по 18 березня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ЛДЦ ТОВ «МІРУМ», що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №713.

Відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 19 березня 2024 року вих.№6637 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 19 березня 2024 року. Поранення, отримане позивачем, «ТАК», пов`язано із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статі - графи ІІ Розкладу хвороб, графи _ТДВ_, потребує лікування в умовах КЛ «МІРУМ» терміном на 2 місяці з подальшим переоглядом ВЛК.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №94 від 25 березня 2024 року солдат ОСОБА_1 продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) з дати прийняття рішення військово-лікарською комісією, та потребує тривалого лікування строком на 2 місяці, розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , з 19 березня 2024 року по 19 травня 2024 року.

З 18 березня 2024 року по 02 квітня 2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні ДП «Санаторій «Конча-Заспа», що підтверджується випискою із історії хвороби №270.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській діяльності) №1249 від 05 квітня 2024 року солдату ОСОБА_1 наказано виплатити за період з 19 березня 2024 року по 31 березня 2024 року додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 21 травня 2024 року вих.№12734 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 21 травня 2024 року. Поранення, отримане позивачем, «ТАК», пов`язано із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статі - графи ІІ Розкладу хвороб, графи _ТДВ_, потребує лікування в умовах ЛДЦ ТОВ «МІРУМ» терміном на 2 місяці з подальшим переоглядом ВЛК.

07 червня 2024 року представник позивача звернулась до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в якій просила, зокрема, прийняти заяву до розгляду та нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000,00 грн. на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із травмою, отриманою при захисті Батьківщини, за періоди: з 23 серпня 2023 року по 15 травня 2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13 червня 2024 року №24205 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України солдат ОСОБА_1 дійсно у період з 10 лютого 2023 року по 31 травня 2023 року, з 23 липня 2023 року по 03 серпня 2023 року, з 06 серпня 2023 року по 21 серпня 2023 року брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Краматорському районі, Костянтинівській територіальній громаді.

15 червня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 листом вих.№1781/15347 надала відповідь «Про розгляд заяви», в якій зазначила наступне.

«У відповідь на Вашу заяву від 07 червня 2024 року, що надійшла до Військової частини НОМЕР_1 11 червня 2024 року вх.№27668, надаємо необхідні документи та інформацію щодо виплати старшому солдату ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) додаткової винагороди відповідно до постанови КМ України від 28 лютого 2022 року №168 згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 , а саме:

з 01 серпня 2023 року по 03 серпня 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням участі у бойових діях);

з 06 серпня 2023 року по 21 серпня 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням участі у бойових діях);

з 26 серпня 2023 року по 31 серпня 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням);

з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням);

з 01 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням);

з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням);

з 01 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 100 000 гривень (пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням).

Згідно абзацу 2 та 3 пункту 9 Розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах, але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Саме з такої причини виплати були призупинені з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та поновлені на період 26 січня 2024 року по 26 лютого 2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 14 лютого 2024 року №52 (солдат ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) та потребує тривалого лікування строком на 1 місяць на підставі наданої постанови ВЛК №2133 від 26 січня 2024 року).

Після чого виплати були призупинені з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року та поновлені на період 19 березня 2024 року по 19 травня 2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 25 березня 2024 року №94 (солдат ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) та потребує тривалого лікування строком на 2 місяці на підставі наданої постанови ВЛК №6637 від 19 березня 2024 року зареєстрована вх.№11192 від 25 березня 2024 року.

На період з 20 травня 2024 року по 20 травня 2024 року виплати були призупинені та поновлені з 21 травня 2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 27 травня 2024 року №166 (солдат ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) та потребує тривалого лікування строком на 2 місяці на підставі наданої постанови ВЛК №12734 від 21 травня 2024 року зареєстрована вх.№24194 від 27 травня 2024 року.

Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року №745/32197, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця. Виходячи із викладеного вище, додаткова винагорода солдату ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) за період перебування на стаціонарному лікуванні з 01 травня 2024 року по 19 травня 2024 року та 21 травня 2024 року по 31 травня 2024 року буде виплачена у червні 2024 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про нарахування та утримання грошового забезпечення за період серпень 2023 року червень 2024 року ОСОБА_1 позивачу нарахована та виплачена «Винагорода додаткова 100 тис. періодом» у серпні 2023 року (за липень 2023 року) у розмірі 100000,00 грн., у вересні 2023 року (за серпень 2023 року) 61290,32 грн., «Винаг. додат. 100 тис. утр. в.збір періодом» у вересні 2023 року (за серпень 2023 року) 19354,84 грн., у жовтні 2023 року (за вересень 2023 року) 100000,00 грн., у листопаді 2023 року (за жовтень 2023 року) 100000,00 грн., у грудні 2023 року (за листопад 2023 року) 100000,00 грн., у січні 2024 року (за грудень 2023 року) 100000,00 грн., у лютому 2024 року (за січень 2024 року) 0,00 грн., у березні 2024 року (за лютий 2024 року) 109010,01 грн., у квітні 2024 року (за березень 2024 року) 41935,48 грн., у травні 2024 року (за квітень 2024 року) 100000,00 грн.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність не нарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової винагороди 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у періоди: з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом другим статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пунктів першого-четвертого статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 статі 9-2 Закону №2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до першого абзацу пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з першим-третім абзацами пункту 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно з пунктом 12 розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено станом і на теперішній час.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі Постанова №168), в редакції Постанови №386 від 09 серпня 2023 року, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

09 серпня 2023 року до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №386 внесено зміни, згідно з якими Постанову №168 доповнено пунктом 1-2.

Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла)., що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, з урахуванням змін до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №386 від 09 серпня 2023 року, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, суд зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, солдат ОСОБА_1 21 серпня 2023 року одержав мінно-вибухову травму, вогневе осколкове наскрізне поранення правої гомілки з відкритим переломом правої великогомілкової кістки, за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту ОСОБА_2 позивач зазнав поранення в результаті ворожого артилерійського обстрілу, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №314 від 21 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 вибув, евакуйований з пораненням, до КНП «Центральна міська клінічна лікарня» Дружківської МР з 21 серпня 2023 року. Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №319 від 26 серпня 2023 року солдат ОСОБА_1 вибув на лікування у КНП ХОР «ОКЛ» з 26 серпня 2023 року.

Як встановлено судом вище, позивач з 23 серпня 2023 року по 22 вересня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня». Після чого був направлений у ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебував на стаціонарному лікуванні з 23 вересня 2023 року по 06 жовтня 2023 року. Потім позивач перебував у стаціонарі у Військовій частині НОМЕР_4 МОУ з 06 жовтня 2023 року по 10 жовтня 2023 року, та з 10 жовтня 2023 року по 24 жовтня 2023 року у КНП «Тячівська районна лікарня». З 25 жовтня 2023 року по 22 листопада 2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ЛДЦ ТОВ «МІРУМ», а з 23 листопада 2023 року по 28 листопада 2023 року на стаціонарному лікуванні у ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка».

Так, відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 26 січня 2024 року вих.№2133 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 26 січня 2024 року. Поранення, отримане позивачем, «ТАК», пов`язано із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статі - графи ІІ Розкладу хвороб, графи _ТДВ_, потребує лікування в умовах КНП «КОКЛ №2» терміном на 1 місяць.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №52 від 14 лютого 2024 року солдат ОСОБА_1 продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) та потребує тривалого лікування строком на 1 місяць. Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській діяльності) №744 від 05 березня 2024 року солдату ОСОБА_1 наказано виплатити за період з 01 лютого 2024 року по 26 лютого 2024 року додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн., за період з 26 січня 2024 року по 31 січня 2024 року в розмірі 100000,00 грн. з урахуванням раніше виплачених 30000,00 грн.

Як встановлено судом вище, позивач з 28 листопада 2023 року по 18 березня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛДЦ ТОВ «МІРУМ».

Так, відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 19 березня 2024 року вих.№6637 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 19 березня 2024 року. Поранення, отримане позивачем, «ТАК», пов`язано із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статі - графи ІІ Розкладу хвороб, графи _ТДВ_, потребує лікування в умовах КЛ «МІРУМ» терміном на 2 місяці з подальшим переоглядом ВЛК.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №94 від 25 березня 2024 року солдат ОСОБА_1 продовжує отримувати грошове забезпечення у повному обсязі (лікується понад 4 місяці) з дати прийняття рішення військово-лікарською комісією, та потребує тривалого лікування строком на 2 місяці, розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 , з 19 березня 2024 року по 19 травня 2024 року.

Як встановлено судом вище, позивач з 18 березня 2024 року по 02 квітня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні ДП «Санаторій «Конча-Заспа».

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській діяльності) №1249 від 05 квітня 2024 року солдату ОСОБА_1 наказано виплатити за період з 19 березня 2024 року по 31 березня 2024 року додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн.

Так, відповідно до довідки гарнізонної військово-лікарської комісії НВМКЦ «ГВКГ» від 21 травня 2024 року вих.№12734 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 21 травня 2024 року. Поранення, отримане позивачем, «ТАК», пов`язано із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28 жовтня 2023 року №13000, видана командиром Військової частини НОМЕР_1 ). На підставі статі - графи ІІ Розкладу хвороб, графи _ТДВ_, потребує лікування в умовах ЛДЦ ТОВ «МІРУМ» терміном на 2 місяці з подальшим переоглядом ВЛК.

Разом із цим, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідачем, позивачу виплати були призупинені з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та поновлені на період 26 січня 2024 року по 26 лютого 2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 14 лютого 2024 року №52. Після чого виплати були призупинені з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року та поновлені на період 19 березня 2024 року по 19 травня 2024 року згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 25 березня 2024 року №94. Проте, після поновлення відповідачем таких виплат, нарахування та виплату щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, передбаченої Постановою №168, яку позивачу було призупинено на періоди з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року, відповідач не здійснив.

Тобто, враховуючи вище встановлені судом факти та прийняття відповідачем відповідних наказів, відповідачу було достеменно відомо, що позивач у період з 21 серпня 2023 року по 02 квітня 2024 року перебував на безперервному стаціонарному лікуванні після тяжкого поранення за висновками військово-лікарських комісій, водночас, нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, передбаченої Постановою №168, за періоди з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року відповідач не здійснив.

Суд зауважує, що відсутність у відповідача станом на 01 січня 2024 року висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) для прийняття командиром військової частини рішення про виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах, не може ставитись в провину позивачу та обмежувати його право на отримання належного йому грошового забезпечення, зокрема, додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, передбаченої Постановою №168, за періоди з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року.

Враховуючи зазначене, суд критично відноситься до покликань відповідача на роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №423/3515 від 14 червня 2023 року, та до доводів відповідача відносно того, що військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням більше 4 місяців, та яким таке перебування рішенням командира військової частини не продовжено (у зв`язку з ненадходженням із лікарняного закладу або ВЛК висновку про необхідність подальшого лікування військовослужбовця), виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень не здійснюється.

Суд не погоджується з наведеними вище доводами відповідача та додатково враховує, що в контексті спірних правовідносин Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 та 1-1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Також, відповідно до приписів Постанови №168 нарахування і виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні здійснюється особам, зазначеним у пункті 1-1 такої Постанови, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних). В той же час, наведені приписи не виокремлюють випадки перебування на стаціонарному лікуванні більше як 4 місяці, як обставину, коли виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні не здійснюється.

При цьому суд наголошує, що згідно з дослідженою медичною документацією (виписками із медичної карти стаціонарного хворого), позивач проходив безперервне лікування саме в умовах стаціонару у період з 21 серпня 2023 року по 02 квітня 2024 року, що відповідачем не заперечується.

Крім того, таке лікування відбувалося у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме отриманням позивачем 21 серпня 2023 року мінно-вибухової травми, що підтверджується відповідним діагнозом, зазначеним у виписках з медичної карти стаціонарного хворого.

Так, позивач оскаржує, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати щомісячної додаткової винагороди 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у періоди: з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року.

Докази нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою №168, за періоди з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року в матеріалах справи відсутні.

Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена Постановою №168, з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року, а тому бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати такої винагороди у відповідні періоди є протиправною.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання про стягнення з відповідача витрати на правничу (правову) допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки станом на день розгляду суду не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказів, які підтверджують конкретний розмір витрат на правничу (правову) допомогу, які позивач сплатив або мав сплатити, суд враховує, що норми КАС України не передбачають розподілу (стягнення) судових витрат, які не були здійснені, тому питання про стягнення з відповідача витрати на правничу (правову) допомогу судом не вирішується.

Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір у даній справі стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 4, 7-14, 19, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов адвоката Єнокян Катерини Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за періоди з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року та з 27 лютого 2024 року по 18 березня 2024 року додаткову винагороду у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішення складено у повному обсязі та підписано 14 серпня 2024 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна