Справа № 140/33518/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/33518/23 пров. № А/857/7311/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за її позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправним та скасування наказу у частині,

суддя у І інстанції Смокович В.І.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 22 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) від 06 червня 2023 року №184 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженера-землевпорядника" у частині анулювання кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника ОСОБА_1 НОМЕР_1, виданого 18 січня 2013 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 140/33518/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено наявність порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат в частині анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 НОМЕР_1, виданого 18 січня 2013 року через наявність встановлених у її діяльності порушень законодавства, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги повністю.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що звертала увагу суду першої інстанції на порушення Кваліфікаційною комісією під час розгляду скарги ВАТ "Волиньагропоставка" процедури, передбаченої Порядком роботи Кваліфікаційної комісії, видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-геодезиста, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 жовтня 2021 року №317 (надалі - Порядок №317), а саме прийняття рішення без оголошення доповідачем його проекту, а також голосування Комісією питання щодо анулювання сертифіката, а не про звернення з поданням до Держгеокадастру щодо його анулювання, як вказано у протоколі.

Окрім того, звертає увагу на те, що саме лише складання сертифікованим інженером-землевпорядником технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок не породжує будь-яких юридичних наслідків для їх власників чи користувачів.

Наполягає на тому, що право постійного користування ВАТ "Волиньагропоставка" спірною земельною ділянкою припинено, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 грудня 2018 року в справі №161/3934/18 визнано недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №033254 від 15 грудня 2005 року, виданий Державному територіально-галузевому об`єднанню "Львівська залізниця" на підставі розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 25 листопада 2005 року №284.

Оскільки ОСОБА_2 у встановленому порядку набула та зареєструвала своє право власності на прирельсовий склад, то вона автоматично набула право користування земельною ділянкою, яка знаходиться власне від складом, а також земельною ділянкою, яка необхідна для його обслуговування.

ВАТ "Волиньагропоставка", перебуваючи з 2011 року в процесі припинення, майже всі свої будівлі відчужило різним особам.

Виходячи із приписів частини 1 статті 26 Закону України "Про землеустрій" ВАТ "Волиньагропоставка" не могло більше бути замовником документації з землеустрою щодо поділу ділянки з метою отримання ОСОБА_3 права на ділянку для обслуговування придбаної ним будівлі складу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки Держгеокадастр підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Додатково звертає увагу апеляційного суду на те, що складена позивачкою технічна документація розроблена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки при поділі земельної ділянки встановлено відсутність погодження чи підписів як землекористувача, так і розпорядника земельної ділянки, які б обґрунтовували чи погоджували розміри земельних ділянок, що утворюються за результатом поділу.

Суд першої інстанції вірно відніс вирішення питання про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника до виключної компетенції Держгеокадастру.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, згідно із наказом Дежгеокадастру від 18 січня 2013 року №13 ОСОБА_1 було видано кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_1, який підтверджує відповідність інженера-землевпорядника кваліфікаційним характеристикам професії та його спроможність самостійно складати окремі види документації із землеустрою та документації з оцінки земель (крім, експертної грошової оцінки земельних ділянок), використовувати топографо-геодезичні і картографічні роботи, проводити інвентаризацію земель, перевіряти якість грунтових, геоботанічних та інших обмежень земель при здійсненні землеустрою.

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір №150-С/21 на розробку науково-технічної продукції (технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки), предметом якого визначено виконання з дотриманням законодавства проектно-вишукувальних робіт з оформленням технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 7,3628 га (к.н. :04:001:6119) для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаних з отриманням прибутку), що знаходиться в селі Рованці, Боратинського сільської ради, Луцького району Волинської області.

12 квітня 2023 року ВАТ "Волиньагропоставка" звернулось до Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Кваліфікаційна комісія) зі скаргою на дії інженера-землевпорядника ОСОБА_1 про порушення нею законодавства у сфері землеустрою та Державного земельного кадастру, яка була оприлюднена на офіційному сайті Держгеокадастру.

ОСОБА_1 подала Кваліфікаційній комісії клопотання у вигляді заперечення №1/23 від 22 травня 2023 року на скаргу ВАТ "Волиньагропоставка" з проханням залишити її без задоволення.

За результатами розгляду скарги ВАТ "Волиньагропоставка" 25 травня 2023 року Кваліфікаційна комісія прийняла рішення, оформлене протоколом засідання №5, з пропозицією звернутися до Дежгеокадастру із поданням №23/64 від 30 травня 2023 року про анулювання кваліфікаційного сертифікату, зокрема, інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Наказом Держгеокадастру №184 від 06 червня 2023 року було анульовано, серед іншого, кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Листом Держгеокадастру №31-280.232-5411/2-23 від 12 червня 2023 року позивачку було повідомлено про анулювання її кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника НОМЕР_1 від 18 січня 2013 року на підставі подання Кваліфікаційною комісією №23/64 від 30 травня 2023 року.

ОСОБА_1 не погодилася із прийнятим наказом Держгеокадастру №184 від 06 червня 2023 року у частині анулювання її кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника НОМЕР_1, виданого 18 січня 2013 року, та звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки обґрунтованості висновку Кваліфікаційної комісії про встановлення у діях ОСОБА_1 порушення вимог законодавства у сфері землеустрою при розробці технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 7,3628 га (к.н. :04:001:6119).

При цьому позивачкою не заперечується наявність у Кваліфікаційної комісії права на розгляд скарги на її дії, як інженера-землевпорядника, із зверненням до Держгеокадастру із поданням про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженерів-землевпорядників, а також право Держгеокадастру приймати рішення про анулювання таких сертифікатів своїм наказом на підставі подання Кваліфікаційної комісії.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування регламентовано приписами Закону України "Про землеустрій" (далі - Закон №858-IV).

Обов`язки розробників документації із землеустрою передбачено у частині 2 статті 28 вказаного Закону, серед яких:

дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою;

інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою.

Відповідно до частин 19-22 статті 66 Закону №858-IV кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника анулюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин:

а) за зверненням сертифікованого інженера-землевпорядника;

б) у разі набрання законної сили рішенням суду про обмеження дієздатності особи (інженера-землевпорядника), визнання її недієздатною, безвісно відсутньою;

в) за поданням Кваліфікаційної комісії в разі встановлення факту порушення інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою відповідно до статті 68 цього Закону;

г) на підставі свідоцтва про смерть.

Кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника може бути також анульований за рішенням суду.

Рішення про зупинення дії чи анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника може бути оскаржено до суду.

Порядок роботи Кваліфікаційної комісії, видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Питання відповідальності за порушення законодавства у сфері землеустрою регулюються приписами статті 68 Закону №858-IV.

Особи, винні в порушенні законодавства у сфері землеустрою, несуть відповідальність згідно із законом (частина 1 статті Закону №858-IV).

Згідно із частиною 2 статті Закону №858-IV Кваліфікаційна комісія за результатами розгляду письмових звернень заінтересованих осіб, замовників документації із землеустрою, органів державної влади та місцевого самоврядування, саморегулівних організацій у сфері землеустрою робить подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката (його анулювання) з таких підстав:

встановлення Кваліфікаційною комісією факту порушення сертифікованим інженером-землевпорядником законодавства у сфері землеустрою та Державного земельного кадастру, що призвело до порушення прав та/або законних інтересів замовників документації із землеустрою, юридичних або фізичних осіб, держави, територіальної громади, на підставі розгляду письмових звернень таких осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування;

рішення суду за фактами неякісного проведення землеустрою сертифікованим інженером-землевпорядником;

наявність у сертифікованого інженера-землевпорядника непогашеної судимості за корисливі кримінальні правопорушення;

з`ясування факту неправомірної видачі кваліфікаційного сертифіката.

На підставі подання Кваліфікаційної комісії про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, приймає відповідне рішення та повідомляє його письмово у двотижневий строк після надходження відповідного протоколу засідання Кваліфікаційної комісії (частина 3 статті Закону №858-IV).

За правилами частини 4 статті 68 Закону №858-IV рішення про позбавлення сертифікованого інженера-землевпорядника кваліфікаційного сертифіката може бути оскаржено в судовому порядку.

25 травня 2023 року відбулося засідання Кваліфікаційної комісії, на якому, зокрема, розглядалося звернення ТОВ "Волиньагропоставка" щодо порушення інженером-землевпорядником ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері землеустрою при розробці технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 7,3628 га (к.н. :04:001:6119).

Учасниками справи не заперечується те, що ОСОБА_1 подала письмові пояснення з приводу звернення ТОВ "Волиньагропоставка", а також брала участь на засіданні Кваліфікаційної комісії в режимі відеоконференції та надала усні пояснення.

За наслідками розгляду вказаного звернення ТОВ "Волиньагропоставка" Кваліфікаційною комісією одноголосно було встановлено порушення прав заявника з огляду на встановлення факту допущення позивачкою порушення вимог земельного законодавства, встановлених норм та стандартів у сфері землеустрою, зокрема, положень абзацу 2 частини 6 статті 79-1 Земельного кодексу України, статті 56 Закону України «Поро землеустрій» та вирішено звернутися до Держгеокадастру з поданням про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 .

Дежгеокадастр на підставі подання Кваліфікаційної комісії від 30 травня 2023 року №23/64 прийняв наказ від 06 червня 2023 №184 "Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів інженера-землевпорядника", яким анульовано, серед іншого, кваліфікаційний сертифікат НОМЕР_1 від 18 січня 2013 року, виданий інженеру-землевпоряднику ОСОБА_1 .

Вказаний наказ у оспорюваній частині прийнятий за результатом розгляду звернення ТОВ "Волиньагропоставка" з огляду на встановлення Кваліфікаційною комісією факту порушення позивачкою законодавства у сфері землеустрою та Державного земельного кадастру, що призвело до порушення прав та/або законних інтересів замовників документації із землеустрою, юридичних або фізичних осіб, держави, територіальної громади, на підставі розгляду письмових звернень таких осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування) на підставі подання.

При наданні оцінки доводам апелянта у частині наявності процесуальних порушень у діях Кваліфікаційної комісії під час розгляду звернення ТОВ "Волиньагропоставка", апеляційний суд виходить із такого.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку апеляційного суду, напрацьовані ЄСПЛ положення про правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

У судовій практиці склалась стала правова позиція (постанови Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 826/4194/16, від 18 травня 2018 року у справі № 826/11106/17, від 28 жовтня 2018 року у справі № 826/14749/16, від 25 березня 2020 року у справі № 805/4508/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 620/2520/20 та від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17), відповідно до якої загально прийнято розуміти поняття «пуризм», як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом. Це поняття було введено у правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (заява № 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

«Правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуальних та/або процедурних норм; надмірно формально сурове (бюрократичне) застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності (розумності, добросовісності), обставин конкретної справи, а також необхідності забезпечення ефективної реалізації та/або захисту прав особи та суспільних (публічних) інтересів.

Будь-які процесуальні та/або процедурні порушення, пов`язані із самим оформлення результатів діяльності суб`єктів владних повноважень по фіксації недотримання суб`єктом приватного права вимог законодавства оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідністю досягненням балансу між інтересами особи, яка звинувачується у правопорушенні, та суспільними (публічними) інтересами. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 210/5129/17 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.

З урахуванням наведеного, на думу апеляційного суду, оскільки наведені у апеляційній скарзі доводи щодо порушення Кваліфікаційною комісією передбаченої Порядком №317 процедури розгляду звернення ТОВ "Волиньагропоставка" носять суто формальний характер та не впливають на суть прийнятого рішення, то такі не можуть бути підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення її позову.

Водночас апеляційний суд вважає безпідставним посилання апелянта на те, що в силу приписів частини І статті 26 Закону №858-IV ВАТ "Волиньагропоставка" не могло більше бути замовником документації з землеустрою щодо поділу спірної ділянки, оскільки це не стосується предмету судового розгляду та не спростовує висновків Кваліфікаційної комісії про встановлення у її діях порушень вимог земельного законодавства.

Статтею 56 Закону №858-IV встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Абзацом 2 частини 6 статті 79-1 Земельного кодексу України (яка діяла на дату складання технічної документації по поділу) передбачено, що об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи.

Згідно із частиною 4 статті 24 «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо відповідно до закону поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюються за погодженням з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, фізичними чи юридичними особами, до заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, сформованої в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, також додаються документи, що належним чином підтверджують таку згоду.

Приписами статті 198 Земельного кодексу України передбачене погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами при виконанні кадастрової зйомки як комплексу робіт, що виконуються зокрема для визначення меж земельних ділянок.

При цьому розроблена позивачкою технічна документація нотаріальної згоди землекористувача ВАТ «Волиньагропоставка» не містила, а доданим до неї рішенням Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 03 березня 2021 року №4/261 дозвіл на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки для обслуговування виробничих приміщень та виділення проїжджої частини дороги в селі Рованці надано ВАТ «Волиньагропоставка», яке є землекористувачем земельної ділянки.

Попри те, на переконання апеляційного суду, до повноважень інженера-землевпорядника не віднесено надання правової оцінки наявності у особи фактичного права на користування земельною ділянкою внаслідок набуття права власності на розташовані на такій земельній ділянці об`єкти нерухомості на підставі рішення суду чи договору.

Відтак, складена позивачкою технічна документація, на переконання апеляційного суду, була розроблена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки при поділі земельної ділянки встановлено відсутність погодження чи підписів як землекористувача, так і розпорядника земельної ділянки, які б обґрунтовували чи погоджували розміри земельних ділянок, що утворюються за результатом поділу.

При цьому за правилами частини 2 статті 28 Закону №858-IV до обов`язків розробників документації із землеустрою віднесено дотримання законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; інформування зацікавлених осіб про здійснення землеустрою.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі №140/33518/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк