Справа № 420/13419/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 01 травня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивачка просить:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у встановлені ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та згідно з Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 відповідне посвідчення;

- стягнути з Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 коп.).

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю загиблого (померлого) ветерана війни ОСОБА_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 20.04.1982р., який помер "05" березня 2023 року, актовий запис №2805, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 09.03.2023 року. Після смерті сина, вона звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявами про видачу їй посвідчення члена сім`ї загиблого від 16.01.2024 року та від 31.01.2024 року та отримала відмову №16.0103/208 від 30.01.2024 року та відмову №16.01-03/516 від 13.02.2024 року.

З вказаними відмовами Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради позивачка не погоджується, вважає їх незаконними, протиправними та такими, що підлягають

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними та зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту за наданням їй статуса члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення та надала копії наступних документів: - «Посвідчення учасника бойових дій» ОСОБА_2 ; - витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії МОУ від 05.06.2023 № 2669, в якому зазначено, що причиною смерті ОСОБА_3 є захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Вказаний причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 не відповідає вимогам п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки не зазначено, що захворювання було одержано під час воєнних дій, тому підстав для надання ОСОБА_1 статуса члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення немає.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

14 травня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/19541/24).

20 травня 2024 року від позивачки до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № ЕС/20517/24).

20 травня 2024 року від позивачки до суду надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Станом на 12 серпня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

З 03.12.2014 року по 22.01.2015 року, ОСОБА_2 проходив військову службу в зоні АТО у складі РтГ в/ч НОМЕР_3 , мав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 від 14.12.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

З 01.03.2022 року, ОСОБА_2 був призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 14.03.2020 року по 27.06.2020 року приймав безпосередню участь в ООС в складі військової частини НОМЕР_5 , про що є відповідні відмітки у військовому квитку серії НОМЕР_6 від 14.10.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно із довідкою №38 від 07.07.2017 року, ОСОБА_2 в період з 03.12.2014 року по 22.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, копія якої наявні в матеріалах справи.

Згідно із довідкою №1548 від 06.07.2020 року, ОСОБА_2 в період з 14.03.2020 року по 27.06.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а саме в м. Вугледар, Донецької області, копія якої наявна в матеріалах справи.

Згідно із довідкою №41/135 від 24.04.2023 року, ОСОБА_2 в період з 05.08.2022 року по 11.11.2022 року та з 14.11.2022 року по 05.03.2022 року, безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в н.п. Лозове, Брускинське Херсонської області, н.п. Мар`їнка, Донецької області, копія якої наявна в матеріалах справи.

За час проходження військової служби, ОСОБА_2 не одноразово отримував поранення/травми, зокрема відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3610, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "ООКМЦ"ООР" м. Одеса, вул. Суднобудівна, 1 в період з 19.11.2022 р. по 06.12.2022 р. з діагнозом позашпитальна полісегментарна пневмонія. Залишкові явища черепно-мозкової травми (надалі - ЧМТ) (2004р.). Посттравматична енцефалопатія з судомним синдромом. Специфічні епілептичні судоми (пов`язані із стресом).

Згідно із висновком кардіолога від 08.12.2022 року ОСОБА_2 постановлено діагноз гіпертонічна хвороба І стадії. СН 0, копія якого наявні в матеріалах справи.

Згідно із висновком кардіолога від 13.12.2022 року встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язане з проходженням військової служби, на підставі ст. 39-в графи II Розкладу хвороб та гр. 1 ТДВ "Б" визнано, що ОСОБА_2 непридатний до військової служби у морській піхоті, придатний до військової служби, копія якого наявна в матеріалах справи.

12 лютого 2023 року, ОСОБА_2 було направлено на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби в Збройних Силах України з попереднім діагнозом «Гіпертонічна хвороба І стадії СН 0. Ангіопатія сітківки обох очей. Кісти правої нирки без порушення функції. Наслідки після закритої черепно-мозкової травми (надалі - ЗЧМТ) (утвореної 14.02.2022 р.) у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичних синдромів з незначним порушенням функції ЦНС. Віддалені наслідки ЗЧМТ (утвореної у 2004 році) у вигляді епізодичних епісиндромів», що під стверджується копією направлення.

Відповідно до довідки Гарнізонної військово-лікарської комісії №46 від 22 грудня 2022 року, ОСОБА_2 проведено медичний огляд військово-лікарської комісії (надалі - ВЛК) 22.12.2022 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): «Гіпертонічна хвороба І стадії СН 0. Ангіопатія сітківки обох очей. Кісти правої нирки без порушення функції». ВЛК встановлено, що ці захворювання ОСОБА_2 пов`язані із проходженням військової служби.

Наслідки після СЧМТ (14.02.2022р.) у вигляді цефалічного, вестибуло-атактичного синдромів з незначним порушенням функцій центральної нервової системи (ЦНС). Віддалені наслідки ЗЧМТ (2004р.) у вигляді епізодичних епісиндромів не пов`язані із проходженням військової служби.

22.12.2022 року, на підставі статей 39-в, 75-в графи II Розкладу хвороб, графи 1 ТДВ "Б", ВЛК прийнято рішення про непридатність ОСОБА_2 до подальшого проходження служби в морській піхоті, придатний до військової служи.

В подальшому, керуючись висновками та виконуючи рекомендації військово-лікарської комісії, ОСОБА_2 подав рапорт про переведення його до підрозділів матеріального забезпечення не бойового призначення так як за станом здоров`я не міг виконувати обов`язки та продовжувати несення служби в морській піхоті, що підтверджується копіями рапортів.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_7 від 16.02.2023 року ОСОБА_2 проведено медичний огляд ВЛК та постановлено діагноз: «Наслідки закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (2004р.) з стійким цефалічним синдромом та розсіяною неврологічною симптоматикою, дефектом потиличної кістки 28,8 см2". ВЛК визнано, що ОСОБА_2 потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у А4615, копія якої наявна в матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, про що здійснено актовий запис №2805 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 09.03.2023 року.

Відповідно до п.п. 5.2. п. 5 Акту проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) від 05 березня 2023 року, копія кого наявна в матеріалах справи, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_8 , нещасний випадок (біологічна смерть) із старшим матросом ОСОБА_2 , який на той час був водієм 3 відділення зенітно-ракетного взводу морської піхоти 2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_8 , мав місце унаслідок погіршення стану здоров`я внаслідок захворювань (госте порушення

коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі) під час проходження військової служби та мав місце не в наслідок бойового ураження або бойових дій з боку противника.

Відповідно до резолютивної частини висновку експерта №117 за результатами проведеної з 06.03.2023 р. по 20.04.2023 р. експертизи трупа ОСОБА_2 , копія якого наявна в матеріалах справи, експерт дійшов висновку про те, що причиною смерті ОСОБА_2 стало наявне у нього захворювання: гостре порушення коронарного кровообігу при гіпертонічній хворобі, що ускладнилося розвитком гострої серцевої недостатності, що підтверджується виявленням при дослідженні його трупа атеросклеротичних бляшок в стінках вінцевих артерій, що звужують їх просвіт до 1/4 діаметру, нерівномірного кровонаповнення та множених білястих прошарків в міокарді, ознак гіпертрофії серця (маса 250 гр., товщина лівого шлуночка 1,8 см.), загального венозного повнокров`я і дистрофічних змін внутрішніх органів, набряку легенів і головного мозку.

В подальшому, позивачка отримала повідомлення по смерть сина ОСОБА_2 №1351 від 06.03.2023 року, в якому зазначалося, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у н.п. Новоградівка Покровського району Донецької області під час виконання обов`язків служби, копія якого наявна в матеріалах справи.

Також, відповідно до витягу із протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол №2669 від 05 червня 2023 року, встановлено факт того, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті пов`язане з проходженням військової служби.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю загиблого (померлого) ветерана війни ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.04.1982 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №2805, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 09.03.2023 року.

Після смерті сина, позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявами про видачу їй посвідчення члена сім`ї загиблого від 16.01.2024 року та від 31.01.2024 року та отримала відмови №16.0103/208 від 30.01.2024 року та №16.01-03/516 від 13.02.2024 року.

Вказані відмови обґрунтовані тим, що згідно з п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать: 1) сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів. Згідно з витягом з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії МОУ від 05.06.2023 № 2669 причиною смерті ОСОБА_3 є захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Вказаний причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 не відповідає вимогам п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому відсутні підстави для надання позивачці статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Позивачка вважаючи таку відмову необґрунтованою та такою, що порушує її право на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту, звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

У преамбулі до Закону №3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно зі ст. 4 Закону № 3551-ХII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХIІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно з п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону № 3551-ХIІ визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Поряд з цим, Порядок проведення військово-лікарської експертизи визначається Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення № 402).

Відповідно до п. 1.1 розділу І цього Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до п. 2.4.5, 21.30 Положення № 402 військово-лікарська комісія може приймати постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (далі - Постанова № 1317) медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Відповідно до п. 12 Постанови № 1317 причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними військово-лікарськими комісіями (п. 21.9 розділу ІІ Положення № 402).

Зокрема, згідно Витягу із протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол №2669 від 05 червня 2023 року, встановлено факт того, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті пов`язане з проходженням військової служби.

Таким чином, уповноваженим органом державної влади (ВЛК) встановлено причинний зв`язок смерті сина позивачки внаслідок захворювання, яке призвело до смерті пов`язане з проходженням військової служби.

Крім того, згідно посвідчення серії НОМЕР_4 від 14.12.2015 року, встановлено, що сину позивачці ОСОБА_2 за життя присвоєно статус ветерана війни учасника бойових дій, отже на нього за життя поширювалась дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і він мав право на пільги, передбачені законодавством для ветеранів війни-учасників бойових дій; до смерті сина позивачки призвело захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

В силу статті 78 КАС України, дані обставини не підлягають доказуванню.

У силу приписів п. 1 ст. 10 Закону № 3551-ХII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у ст. 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Змістовний аналіз наведеної норми у сукупності з положеннями ст. 4, п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХII дає змогу зробити висновок, що чинність цього Закону поширюється на членів сім`ї військовослужбовців та прирівняних до них осіб, які: 1) загинули (пропали безвісті); або 2) померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); або 3) померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать:

- батьки;

- один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні;

- діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; - діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття;

- діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

- утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Отже, оскільки позивачка є матір`ю загиблого (померлого) ветерана війни - учасника бойових дій вона належить до членів сім`ї військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, одержаного під час захисту Батьківщини, в період виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), у зв`язку з чим, за приписами п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона підпадає під його дію та має право на отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни і пов`язані з цим пільги.

Більше того, поширення чинності Закону № 3551-ХII на позивачку є похідними від приналежності її померлого сина до категорії ветеранів війни-учасників бойових дій.

Крім цього, Згідно з п. 2 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551-ХII, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктами, 4, 7 вказаного Порядку передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551-ХII, видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого". Посвідчення видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що для ефективного захисту порушених прав позивача слід визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановлені статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та оформити і видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Суд вважає що саме такий спосіб захисту порушеного права в даному випадку є належним та достатнім.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного та висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь позивачки судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 139, 242-246, 258, 261, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановлені статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради оформити і видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок ).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ).

Відповідач: Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Академіка Корольова, буд. 9, м. Одеса, 65044, ).

Суддя С.О. Cтефанов