Справа № 280/5237/24
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 серпня 2024 року Справа № 280/5237/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати незаконною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років);

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років) на підставі рапорту від 17 квітня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження військової служби звернувся до командира військової частини з рапортом про звільнення відповідно до пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років). Оскільки, вказаний рапорт по суті не розглянуто, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що 13.01.2024 позивач дійсно звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Вищевказаний рапорт відповідачем було розглянуто і задоволено та як наслідок до військової частини НОМЕР_3 , у підпорядкуванні якої знаходиться військова частина НОМЕР_1 та до компетенції якої належить прийняття рішень про звільнення з військової служби військовослужбовців підпорядкованих військових частин, направлено відповідне клопотання про звільнення з військової служби у запас позивача. Поряд із цим, 17.01.2024 командуванням військової частини НОМЕР_3 вищезазначене клопотання не погоджено, у зв`язку із відсутністю підстав. 29.04.2024 до відповідача звернувся представник позивача із заявою про розгляд рапорту позивача та звільнення його із військової служби. В той же час, представником позивача не наведено будь яких нових обставин, доводів або доказів в обґрунтування суті рапорту позивача. Розглянувши вищезазначену заяву представника позивача, відповідачем надано відповідь про те, шо рапорт позивача було розглянуто раніше і прийнято відповідне рішення, у зв`язку із чим, повторний розгляд рапорту з одних і тих же питань, недоцільний. Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 № 132 солдата ОСОБА_1 виключено із списків військової частини, у зв`язку із переміщенням на нове місце служби. Тобто, на момент звернення із даною позовною заявою до суду позивач здав справи та посаду у військовій частині НОМЕР_1 і вибув до нового місця служби. Таким чином, на теперішній час вчинення дій вказаних у позовній заяві не належить до компетенції відповідача.

Ухвалою суду від 11.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді механіка водія військової частини НОМЕР_1 .

17.04.2024 року позивач через свого представника звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 в якому просив звільнити його на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

Листом від 05.05.2024, військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що 13.01.2024 солдат ОСОБА_2 звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Вищевказаний рапорт було розглянуто, задоволено та як наслідок до військової частий НОМЕР_3 направлено клопотання про звільнення з військової служби у запас солдата ОСОБА_3 . В той же час, 17.01.2024 командуванням військової частини НОМЕР_3 вищезазначене клопотання не погоджено, у зв`язку із відсутністю підстав. Таким чином, повторно розглядати рапорт солдата ОСОБА_3 з одних і тих же питань, недоцільно.

Позивач не погоджується з відмовою Військової частини НОМЕР_1 у звільненні його з військової служби у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановлено судом, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та 17.04.2024 подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до абзацу тринадцятого п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Варто вказати, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 (далі - Інструкція № 735).

Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, які мають бути прийняті в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця приймається відповідне рішення, як то наказ про звільнення, чи відмова у задоволенні рапорту.

Судом встановлено, що відповідач листом від 05.05.2024 повідомив позивача, що 13.01.2024 солдат ОСОБА_2 звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Вищевказаний рапорт було розглянуто, задоволено та як наслідок до військової частий НОМЕР_3 направлено клопотання про звільнення з військової служби у запас солдата ОСОБА_3 . В той же час, 17.01.2024 командуванням військової частини НОМЕР_3 вищезазначене клопотання не погоджено, у зв`язку із відсутністю підстав. Таким чином, повторно розглядати рапорт солдата ОСОБА_3 з одних і тих же питань, недоцільно.

Суд зазначає, що відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, та відповідного управлінського рішення з приводу порушених у рапорті питань не прийнято.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що 13.01.2024 позивач вже звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами та 17.01.2024 року командуванням військової частини НОМЕР_3 вищезазначене клопотання не погоджено у зв`язку із відсутністю підстав, оскільки відмова у звільненні за рапортом позивача від 17.01.2024 року не має відношення до нового рапорту на звільнення, який було подано в інтересах позивача 17.04.2024 року. Адже кожний рапорт військовослужбовців в розумінні Положення про проходження військової служби в ЗСУ та Дисциплінарного статуту ЗСУ є окремим зверненням військовослужбовця, яке потребує окремого підходу та вирішення.

За таких обставин, суд встановив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

З огляду на встановлену бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не розгляду рапорту позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення позивача з військової служби та прийняти відповідне рішення.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача, щодо неможливості розгляду рапорта, оскільки наразі згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 № 132 солдата ОСОБА_1 виключено із списків військової частини, у зв`язку із переміщенням на нове місце служби, оскільки спірні правовідносини виникли під час проходження позивачем служби саме у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказ від 11.05.2024 № 132 прийнято відповідачем вже після отримання рапорту позивача від 17.04.2024 та після спливу розумного строку на його розгляд та прийняття рішення за результатами його розгляду.

Тобто відповідач, будучи обізнаним щодо поданого позивачем рапорту, не розглянув його, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту, відповідачем прийнято не було, та за цих обставин виключив позивача зі списків особового складу через переміщення по військовій службі.

Водночас, враховуючи те, що рішення Військової частини НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача не приймалося, суд вважає передчасними вимоги позивача щодо вирішення питання звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту від 17.04.2024 про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації пiд час воєнного стану за сімейними обставинами, відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації пiд час воєнного стану за сімейними обставинами, відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на підставі поданого рапорту від 17.04.2024.

У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.08.2024.

Суддя О.В. Конишева