Справа № 490/6756/24
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2024-08-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/6756/24
н/п 2-а/490/114/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі: головуючий суддя Саламатін О.В., секретар судового засідання Шафієв А.Д., за участі представниці позивача Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області - Долганюк Ю.Ю., відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Вишневського А.А., перекладача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаїв справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців для забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців для забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що УДМС у Миколаївській області прийнято рішення про видворення за межі території України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням усіх обставин, відносно відповідача складено протокол про адміністративне затримання від 03.01.2024 року ММК 000060 з метою забезпечення його видворення за межі території України.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.01.2024 року по справі № 490/76/24 затримано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

З моменту затримання та поміщення до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» (далі ПТПІ) відповідача, ВОЗНМРВ УДМС у Миколаївській області вжито всіх можливих заходів для забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами.

Відповідач виявляє супротив щодо свого примусового видворення, аргументуючи це тим, що на території України в нього є цивільна дружина, яка потребує догляду, та неповнолітня донька.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2024 року було продовжено строк затримання на один місяць та 10 днів, а саме по 14 серпня 2024 року громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - для забезпечення примусового видворення за межі території України.

Враховуючи, що 14.08.2024 року закінчується строк затримання та перебування в ПТПІ громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України, на підставі ч. 11, ч. 12 ст. 289 КАСУ, позивач просить суд продовжити строк затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців для забезпечення примусового видворення за межі території України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2024 року головуючим суддею визначено суддю Черенкову Н.П.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Саламатіна О.В.

06.08.2024 року справа передана судді.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 06 серпня 2024 року на 17 год. 00 хв.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 серпня 2024 року розгляд справи відкладено на 08 серпня 2024 року на 11 год. 00 хв.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06.08.2024 року доручено Південному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для здійснення представництва інтересів відповідача, залучено до участі у справі перекладача з української мови на російську мову та відкладено розгляд справи на 13.08.2024 року.

13.08.2024 року представником відповідача адвокатом Вишневським А.А. надано відзив на позов. У відзиві представник відповідача зазначає, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечений примусовою видворення слід встановити одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації зкраїни його походження. В той же час позивач не надав докази що відповідач ухилявся від ідентифікації.

Звертає увагу суду на норми міжнародного права та практику ЄСПЛ та зазначає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Вказує, що частиною 13 ст.289 КАС України регламентовано дві умови, наявність двох з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців), а саме:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

При цьому зазначений перелік умов є вичерпним (постанова Верховного Суду від 28.01.2021 року в справі № 743/1046/20 ).

Як вбачається з матеріалів справи, особа відповідача ідентифікована позивачем.

Тобто, позивачем не наведено підстав, за наявності яких можливе продовження строку затримання відповідача в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

У судовому засіданні 13.08.2024 року представниця позивача Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області - Долганюк Ю.Ю. позов підтримала та просила задовольнити з підстав наведених в ньому.

У судовому засіданні 13.08.2024 року відповідач ОСОБА_1 , розуміючи суть адміністративного позову, проти його задоволення заперечив. Суду пояснив, що просить припинити знущання та звільнити його, щоб він мав можливість забезпечувати свою єдину доньку та цивільну дружину, які без його підтримки залишилися без засобів до існування. Визнав, що не бажає покидати територію України.

У судовому засіданні 13.08.2024 року представник відповідача адвокат Вишневський А.А. просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів неможливості видворення іноземця як за 6 місяців, так і за місяць та 10 днів після продовження строку затримання відповідача в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Так, рішенням Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 01 вересня 2021 року відповідача примусово повернуто до країни походження або третьої країни та зобов`язано ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 30 вересня 2021 року. З цим рішенням відповідач ознайомився, про що свідчить його підпис на тексті рішення.

Однак, це рішення відповідачем виконано не було, ОСОБА_1 залишився проживати на території України, неодноразово був притягунтий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 203 КУпАП.

Рішенням Державної міграційної служби в Миколаївській області від 03 січня 2024 року вирішено помістити ОСОБА_1 до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» на 72 години.

Рішенням Державної міграційної служби в Миколаївській області від 03 січня 2024 року вирішено видворити з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 05.01.2024 року по справі №490/76/24 затримано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

З матеріалів справи вбачається, що моменту затримання та поміщення до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України» (далі ПТПІ) громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 - для забезпечення виконання вищезазначених рішень ВОЗНМРВ УДМС в Миколаївській області безпосередньо та у взаємодії зі співробітника ПТПІ неодноразово проведено розмову/опитування з відповідачем щодо наявності коштів чи осіб які б посприяли у придбанні квитка до його країни походження та забезпечили коштами для транзиту територією іншої країни. За результатами проведених опитувань встановлено про відсутність такої можливості зі сторони третіх осіб.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , що він підтвердив і під час надання пояснень в судовому засіданні, вбачається, що він категорично не погоджується з примусовим видворенням за межі України, виявляє реальний супротив щодо свого примусового видворення.

Враховуючи наказ від 27.10.2023 року №245, в Управління є можливість використання коштів загального фонду державного бюджету на примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України авіаційним транспортом, проте для забезпечення проїзду територією іншої країни, необхідні транзитні кошти, що ускладнює процес забезпечення процедури примусового видворення іноземців. Зазначене питання порушене в листі до ДСІОБГ ДМС за № 4801.6/1735-24 від 06.02.2024 року.

Для вирішення зазначеної проблематики, ВОЗНМРВ УДМС у Миколаївській області направлено листи до ГО «Діаспора Таджиків «Вахдат»» (№ 4801.6-1700/48.2-24 від 13.03.2024 року) та Посольства Республіки Таджикистан в Україні (4801.6-1938/48.2-24 від 25.03.2024 року).

ГО «Діаспора Таджиків «Вахдат»» не здійснено дій щодо сприяння зі своєї сторони у придбанні квитка та наданні необхідної суми для транзиту.

За дорученням Управління, співробітником Новоодеського сектору УДМС у Миколаївській областіздійснено виїзд на місце проживання цивільної дружини Гірич/ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки іноземця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та відібрано пояснення, за результатами яких встановлено, що вони дійсно перебувають у цивільному шлюбі, мають спільну доньку та іноземець їх постійно фінансово забезпечував, з 2005 року по 2011 рік разом проживали в м. Миколаєві, проте в 2011 році цивільна дружина з донькою переїхали до м. Нова Одеса, а іноземець проживав до поміщення в ПТПІ у м. Миколаєві, постійно спілкуються в телефонному режимі та нещодавно відвідували його в ПТПІ. Фізично стан цивільної дружини можна оцінити, як стан здорової людини, психічно - як особи, що усвідомлювала та розуміла зміст питань, які їй ставили і адекватно на них відповідала.

За дорученням Управління, співробітником Інгульського відділу у місті Миколаєві УДМС у Миколаївській області здійснено виїзд на місця ймовірного проживання іноземця, за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та відібрано пояснення у власників квартир та їх сусідів, за результатами яких встановлено, що особи з такими установчими даними вони не знають, власники за двома адресами знаходяться за межами території України та, наразі будинки зачинені і там ніхто не проживає.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 4 липня 2024 року по справі №490/5499/24 продовжено строк затримання на один місяць та 10 днів, а саме по 14 серпня 2024 року громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні - для забезпечення примусового видворення за межі території України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року по справі №490/5499/24 апеляційну скаргу громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 4 липня 2024 року, без змін.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлюють правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкції), іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Згідно з п.6 розділу ІІІ вказаної Інструкції строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У частині одинадцятій статті 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина дванадцята статті 289 КАС України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземця та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та неможливість забезпечення примусового видворення.

При цьому, на позивача покладено обов`язок вжиття заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства для забезпечення виконання рішення про видворення.

Предметом розгляду у даній справі є виключно підстави для продовження строку затримання відповідача метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

В свою чергу Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року справа № 158/1645/23.

Така практика покликана стимулювати позивачів до активних дій щодо видворення відповідача у встановлений законом 6-місячний строку за реальної можливості встановити його особу, а не займатися формалізмом та утриманням іноземців за рахунок державного бюджету.

Так, вирішуючи питання про те, чи є обставини, пов`язані з пандемією COVID-19 та превентивними заходами із обмеження/зупинення авіасполучення з певною державою, такими, що унеможливлюють примусове видворення іноземця, який незаконно перебуває в Україні, та є підставою для продовження строку його затримання, Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним. Виходячи з цього, Верховний Суд зазначив, що карантинні обмеження та закриття державного кордону на час пандемії коронавірусу не є підставою для продовження строку затримання іноземця, адже не відносяться до обставин, передбачених приписами статті 289 КАС України.

Аналогічні висновкі зроблені Верховним Судом й у постанові від 26 вересня 2023 року у справі № 158/1645/23 та у постанові від 25 січня 2024 року у справі №522/17595/23, де так само вирішувалося питання продовження строку затримання іноземця, який незаконно перебуває в Україні, за обставин, що не передбачені частиною тринадцятою статті 289 КАС України, а саме: відсутності авіасполучення з території України з 24 лютого 2022 року та зумовленими цією обставиною труднощами в забезпеченні транзитного проїзду іноземця до країни походження.

Неможливість забезпечити примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 у шестимісячний строк з дня його затримання і розміщення в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області пов`язувало з тим, що до теперішнього часу відсутні транзитні кошти для забезпечення проїзду відповідача територією іншої країни та супротив відповідача щодо його видворення, що в свою чергу не дає можливості виконати рішення про його примусове видворення за межі України.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що відповідача ОСОБА_1 , протягом строку його затримання було ідентифіковано та його належність до громадянства Республіки Таджикистан було підтверджено.

При цьому, відповідач в судовому засіданні не зазначив, а в матеріалах справи відсутня інформація, які заходи здійснені Управлінням Державної міграційної служби України в Миколаївській області для виконання рішення від 03 січня 2024 року про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 вже в період після продовження строку його затримання на один місяць та 10 днів, а саме по 14 серпня 2024 року згідно рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 4 липня 2024 року по справі №490/5499/24.

За таких обставин подальше утримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, фактично призводить до позбавлення його волі на тривалий строк без наявності злочину.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lex generalis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».

Стаття 5 Конвенції також вимагає, щоб будь-яке затримання чи взяття під варту здійснювалося у «порядку, передбаченому законом». Це передбачає як додержання матеріальних вимог, наприклад, умов, за яких людина може бути затримана, так і додержання власне процедури позбавлення свободи, наприклад, обов`язку скласти протокол або повідомити близьких особи, або як в даному випадку забезпечити участь перекладача та адвоката у разі необхідності.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року «Справа Анатолій Руденко проти України», стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08), Суд наголосив, що відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення. Згідно з цим рішенням, відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (п. 103).

Крім того, у рішенні «Кім проти Росії» від 17.07.2017 року Європейський суд з прав людини зазначив, що параграф 1 (f) статті 5 Конвенції не вимагає, щоб утримання під вартою розглядалося як розумно необхідне, наприклад, для запобігання правопорушення або втечі. Будь-яке позбавлення волі на підставі другої частини параграфа 1 (f) статті 5 буде обґрунтовано, якщо вживаються заходи щодо депортації або екстрадиції. Якщо ці заходи не супроводжуються особливою ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим згідно з параграфом 1 (f) статті 5 (§ 113 постанови від 15.11.1996 року по скарзі «Chahal проти Великобританії»). Для того, щоб не стати довільним, позбавлення волі на підставі параграфа 1 (f) має бути сумлінним. Воно повинно бути тісно пов`язане з підставою позбавлення волі, на яке посилається Уряд. Місце і умови утримання під вартою повинні бути відповідними. Тривалість утримання під вартою не повинна перевищувати те, що розумно вимагається для досягнення мети (§ 164 судові рішення Великої палати за скаргою «А. та інші проти Сполученого Королівства», ECHR 2009).

З огляду на викладене, є підстави вважати, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі; затримання до закінчення проведення процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, має відповідати волі національному законодавству, воно має також бути необхідним за конкретних обставин справи.

Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчали, що протягом шести місяців, на які позивач просить продовжити строк затримання відповідача, вжиті позивачем заходи призведуть до видворення відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-78, 229, 242, 244, 293, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 5а, ) до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на шість місяців для забезпечення примусового видворення за межі території України відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя О.В. Саламатін