Справа № 260/3709/24
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3709/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, а саме ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у належному розмірі грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 25.04.2023 (день звільнення), а також грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2017 роки; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26 квітня 2023 року по 26 жовтня 2023 року (терміном 184 дні), із розрахунку 1257,76 грн в день, у сумі 231427,84 грн (двісті тридцять одна тисяча чотириста двадцять сім гривень 84 копійки), відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України та з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

04 червня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26 червня 2024 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справ №260/3631/24 та № 260/3709/24 в одне провадження - відмовлено. Витребувано від Військової частини НОМЕР_2 довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці служби у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

30 липня 2024 року ухвалою суду витребувано повторно від Військової частини НОМЕР_2 довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці служби у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

09 серпня 2024 року на виконання вимог ухвал суду відповідачем надано довідку від 08 серпня 2024 року №141/60/482 про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 .

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що 26 квітня 2024 року та 08 травня 2024 (у два етапи), на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі №260/5031/23 на його зарплатний рахунок в АБ УКРГАЗБАНК було зараховані кошти на загальну суму 448552,26, що підтверджується довідкою №5-282/06/85/2024 від 27.05.2024 року, виданою начальником відділення №282/06 АБ УКРГАЗБАНК. 13.05.2024 року, також від відповідача надійшло письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми на виконання зазначеного рішення суду, із розрахунком здійснених доплат. Відтак, відповідачем при звільненні 25 квітня 2023 року, не було виплачено всіх належних сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не виплачено грошове забезпечення у належному розмірі, відповідно до вимог законодавства. Оскільки станом на день звільнення, відповідач не провів остаточного розрахунку, невиплативши грошове забезпечення у належному розмірі, тому вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено статтею 117 Кодексу законів про працю України.

20 червня 2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що відсутність в законодавстві, яке регулює проходження військової служби, положень про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не дає підстав застосовувати для врегулювання спірного питання норми трудового законодавства. Оскільки позивач добровільно написав рапорт на здачу справ та посади, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч.1 ст. 117 КЗпП України є безпідставним. Таким чином, у військовому законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника (підприємства) у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права продовжувати службу та отримувати грошове забезпечення протягом відповідного часу. Тобто механізм гарантування своєчасного розрахунку при звільненні з військової служби спеціальним законодавством передбачений, цей механізм має свої відмінності, а тому доводи Позивача про неврегульованість спеціальним законом вказаного питання є безпідставними. Також зазначають, що з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь Позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь Позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із дня звільнення до дня виплати коштів, що мало місце після того, як їх сума була встановлена судом.

20 червня 2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що день звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня. Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі стаття 116 КЗпП України роботодавець (в даному випадку військова частина) повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від установи. А тому строк затримки по виплаті грошового забезпечення слід рахувати з 26 квітня 2023 року, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після не проведення зазначених виплат. Наведене свідчить про те, що остаточний розрахунок при звільненні відповідачем був здійснений з порушенням строків, установлених статтею 116 КЗпП України, а тому наявні підстави, визначені статтею 117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на мою користь середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Подання ним рапорту про здачу справ та посади не звільняло відповідача від обов`язку здійснити повний розрахунок на день виключення його зі списків особового складу військової частини. Враховуючи вищевикладене, виключивши його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, при цьому не провівши повного розрахунку, в тому числі і за речовим забезпеченням, та не виплативши в тому числі грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 25 квітня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 116 старшого сержанта ОСОБА_1 , командира НОМЕР_3 комендантського відділення комендантського взводу, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21 квітня 2023 року № 114-РС на підставі статті 26 частини 1 пункту «а» (у запас), частини 5 пункту 3 підпункту «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 25 квітня 2023 року, (а.с. 15).

30 жовтня 2023 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/5031/23, яке набрало законної сили 16 січня 2024 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, з урахуванням основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, у тому числі, що підлягають до виплати при звільненні з військової служби, за період з 29.01.2020 року по 25.04.2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік (на 01.01.2020 року - 2102,00 грн., на 01.01.2021 року - 2270,00 грн., на 01.01.2022 року - 2481 грн., на 01.01.2023 року - 2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт що відповідав у цей період займаній посаді (1,8) та військовому званню (0,46), згідно з додатками 1, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2013-2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", з урахуванням раніше виплачених сум.

26 квітня 2024 року відповідачем на виконання рішення у справі № 260/5031/23 перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 429 858,41 грн.

08 травня 2024 року відповідачем на виконання рішення у справі № 260/5031/23 перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 18 693,85 грн., (а.с. 26-27).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати всіх сум при звільненні з військової служби протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду про зобов`язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби за період з 26 квітня 2023 року по 26 жовтня 2023 року в розмірі 231 427,84 грн.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до статті 2 якого ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, на день виключення зі списків особового складу військової частини з особою, звільненою з військової служби, має бути проведений повний розрахунок.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні) передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, позивача виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 25 квітня 2023 року, а 08 травня 2024 року - дата повного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) у спірному випадку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди, допомоги.

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30 травня 2024 року у справі № 520/18807/23 вказав, що при розгляді такої категорії справ належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

26 червня 2024 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справ №260/3631/24 та № 260/3709/24 в одне провадження - відмовлено. Витребувано від Військової частини НОМЕР_2 довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці служби у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

30 липня 2024 року ухвалою суду витребувано повторно від Військової частини НОМЕР_2 довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці служби у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

09 серпня 2024 року на виконання вимог ухвал суду відповідачем надано довідку від 08 серпня 2024 року №141/60/482 про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 року № 141/60/482 заробітна плата позивача, виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу становила 60 652,00 грн, середньоденний заробіток 1 028,00 грн (60 652,00 грн/59 календарний день).

Однак, судом встановлено, що довідка про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 від 08 серпня 2024 року № 141/60/482 видана без врахування виплат на виконання рішення суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 260/5031/23, що підтверджується довідками Військової частини НОМЕР_2 від 08 травня 2024 року № 141/53/2433 та № 141/53/2440, (а.с. 29-30,37).

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що заробітна плата позивача, виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу становила 92 388,00 грн, середньоденний заробіток 1 565,90 грн (92 388,00 грн/59 календарний день).

Таким чином, кількість днів затримки розрахунку в межах шести місяців становить 184.

Сума середнього заробітку позивача за шість місяців затримки розрахунку при звільненні з урахуванням статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352- ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин) становить: 1 565,90 грн (середньоденна заробітна плата позивача) * 184 (кількість днів затримки розрахунку в межах шести місяців) = 288 125,60 грн.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у даній адміністративній справі та частини 2 статті 9 КАС України, з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2023 року по 26 жовтня 2023 року у сумі 288 125,60 грн.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для задоволення позову з мотивів, що вищезазначені.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 08 грудня 2023 року по 08 травня 2024 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2023 року по 26 жовтня 2023 року у сумі 288 125,60 грн. (двісті вісімдесят вісім тисяч сто двадцять дві гривні, 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12 серпня 2024 року.

СуддяТ.В.Скраль