Справа № 240/6614/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/6614/24

категорія 111031002

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося комунальне підприємство "Житомирводоканал" Житомирської міської ради із позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2024 року за №2 на загальну суму 2 987 384,14 грн, з яких 2 389 907,31 грн - сума збільшеного податкового зобов`язання за платежем "Рентна плата за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води водних об`єктів місцевого значення)" та 597 476,83 грн штрафні (фінансові) санкції.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що контролюючим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства з рентної плати за спеціальне використання води за 2018-2019 роки, за результатами якої складено акт та винесено спірне податкове повідомлення рішення.

Позивач не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що відповідачем безпідставно збільшено податкове зобов`язання та застосовано штрафні санкції, оскільки КП "Житомирводоканал" чітко дотримувалося п.255.7. ст.255 Податкового кодексу України, яка передбачає застосування понижуючого коефіцієнту до ставки рентної плати незалежно від специфіки подальшого водокористування, а тому просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 09.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив від

07.05.2024 на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що у періоді, що перевірявся, КП "Житомирводоканал" до Податкових декларацій з рентної плати надавався лише 1 розрахунок рентної плати за спеціальне використання води, в якому податкове зобов`язання обчислювалося із застосуванням коефіцієнта 0,3 (рядок 10.2 "Коефіцієнти, що застосовуються до ставок рентної плати: відповідно до пункту 255.7 статті 255 розділу IX Кодексу"). При цьому, платником податку не враховано, що якщо за воду, яка використана КП "Житомирводоканал" для задоволення санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), рентна плата за спеціальне використання води не справляється відповідно до п.п.255.4.1. п.255.4. ст.255 ПК України, то за обсяги води, які поставлені підприємством вторинним водокористувачам рентна плата справляється на загальних підставах (з використанням коефіцієнту "1").

Також зазначає, що у позовній заяві КП "Житомирводоканал" не наводить аргументованого пояснення та не надає підтвердних документів, які спростовують те, що за обсяги води, які поставлені підприємством вторинним водокористувачам рентна плата справляється на загальних підставах (з використанням коефіцієнту "1").

Враховуючи вищевикладене, ГУ ДПС вважає, що висновки акту перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі та у межах повноважень, є законними, обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства.

16.05.2024 позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначає, що відповідачем не було спростовано його доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.

03.06.2024 Головним управлінням ДПС у Житомирській області подано заперечення на відповідь на відзив.

У період із 07.06.2024 по 11.07.2024 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Представник позивача в судових засіданнях позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив від 16.05.2024.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві від 07.05.2024 на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив від 03.06.2024.

Ухвалою суду від 16.07.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, висновки експерта, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, на підставі направлень №445, №446 від 30.01.2024, виданих Головним управлінням ДПС у Житомирській області головним державним інспектором Звягельського відділу перевірок платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області Заритовською Оленою та головним державним інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Житомирській області Козловським Віталієм відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20, п.75.1. ст.75, п.п.78.1.1. п.78.1. ст.78, п.82.2. ст.82 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради з питань дотримання вимог податкового законодавства з рентної плати за спеціальне використання води за 2018-2019 роки з врахуванням вимог статті 255 Податкового кодексу України.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт №2643/06-30-07-02/03344065 від 19.02.2024.

Зі змісту висновків вказаного акту перевірки контролюючим органом встановлені порушення п.255.1., п.255.3., п.п.255.11.2., п.п.255.11.10. п.255.11. ст.255 ПКУ в результаті чого занижено рентну плату за спеціальне використання води в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 389 907,31 грн, у тому числі за:

- 1 квартал 2018 року 276 553,33 грн;

- 2 квартал 2018 року 313 189,44 грн;

- 3 квартал 2018 року 298 212,57 грн;

- 4 квартал 2018 року 303 021,56 грн;

- 1 квартал 2019 року 286908,75 грн;

- 2 квартал 2019 року 304 231,90 грн;

- 3 квартал 2019 року 300 258,58 грн,

- 4 квартал 2019 року 307 531,18 грн.

Позивачем подано заперечення №10/436 від 01.03.2024 до акту документальної позапланової виїзної перевірки №2643/06-30-07-02/03344065 від 19.02.2024.

За результатами розгляду заперечень Головним управлінням ДПС у Житомирській області висновки по акту документальної позапланової документальної перевірки КП "Житомирводоканал" №2643/06-30-07-02/03344065 від 19.02.2024 залишено без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від №2 від 20.03.2024 на загальну суму 2 987 384,14 грн, з яких 2 389 907,31 грн - сума збільшеного податкового зобов`язання за платежем "Рентна плата за спецвикористання води (крім рентної плати за спецвикористання води водних об`єктів місцевого значення)" та 597 476,83 грн - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення контролюючого органу протиправним та прийнятим в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначаються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1. пункту 41.1. статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 21.1.1. пункту 21.1. статті 21 ПК України визначено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Пунктом 41.1. статті 41 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючими органами є зокрема: 41.1.1. податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2. цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з пунктами 61.1., 61.2. статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 62.1.3. пункту 62.1. статті 61 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється зокрема шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1. статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових виїзних перевірок визначає стаття 77 Податкового кодексу України, а строки їх проведення, у тому числі підстави для продовження строку перевірки визначені у статті 82 цього Кодексу.

Абзацами 1-4 підпункту 81.1. статті 81 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Пунктом 86.1. статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно пункту 38.1. статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п.54.1., п.54.3. ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.14.1.217. ст.14 ПК України рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України.

Статтею 257 ПК України унормовано такий порядок подання декларації і строки сплати рентної плати:

257.1. Базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу, а для рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за видобування нафти, конденсату, природного газу, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами аміаку територією України, дорівнює календарному місяцю.

257.2. Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.

257.3. Платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, визначений цією статтею, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію.

257.5. Сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації.

258.1.1. На платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

258.2.1. Контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати здійснюють контролюючі органи.

Рентна плата відповідно до п.251.1.4 ст.251 ПК України складається зокрема з рентної плати за спеціальне використання води.

Відповідно до пункту 255.1 статті 255 ПК України платниками рентної плати за спеціальне використання води є:

первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів;

суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

Відповідно до частин 2-4, 6 статті 42 Водного кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 21.09.2000 №1990-III, від 07.02.2017 №1830-VIII) водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їхні системи на підставі договору про водопостачання (поставку води) та/або про водовідведення без отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Згідно зі статтею 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

КП "Житомирводоканал" є первинним водокористувачем, що не заперечується сторонами.

Згідно з пунктом 255.2/ статті 255 ПК України не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.

Для цілей цієї статті під терміном "санітарно-гігієнічні потреби" слід розуміти використання води в туалетних, душових, ванних кімнатах і умивальниках та використання для утримання приміщень у належному санітарно-гігієнічному стані.

Об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є відповідно до п.255.3. ст.255 ПК України фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі.

Пунктом 255.4. статті 255 ПК України визначено, що рентна плата за спеціальне використання води не справляється:

255.4.1. за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку;

255.4.2. за воду, що використовується для протипожежних потреб;

255.4.3. за воду, що використовується для потреб зовнішнього благоустрою територій міст та інших населених пунктів;

255.4.4. за воду, що використовується для пилозаглушення у шахтах і кар`єрах;

255.4.5. за воду, що забирається науково-дослідними установами, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України, для проведення наукових досліджень у галузі рисосіяння та для виробництва елітного насіння рису;

255.4.7. за підземну воду, що вилучається з надр для усунення шкідливої дії вод (підтоплення, засолення, заболочення, зсуву, забруднення тощо), крім кар`єрної, шахтної та дренажної води, що використовується у господарській діяльності після вилучення та/або отримується для використання іншими користувачами;

255.4.8. за воду, що забирається для забезпечення випуску молоді цінних промислових видів риби та інших водних живих ресурсів у водні об`єкти;

255.4.9. за морську воду, крім води з лиманів;

255.4.10. за воду, що використовується садівницькими та городницькими товариствами (кооперативами);

255.4.11. за воду, що забирається для реабілітації, лікування та оздоровлення реабілітаційними установами для інвалідів та дітей-інвалідів, підприємствами, установами та організаціями фізкультури та спорту для інвалідів та дітей-інвалідів, які засновані всеукраїнськими громадськими організаціями інвалідів відповідно до закону;

255.4.12. для потреб гідроенергетики - з гідроакумулюючих електростанцій, які функціонують у комплексі з гідроелектростанціями;

255.4.13. для потреб водного транспорту.

Таким чином, положеннями пункту 255.4. статті 255 ПК України визначено преференцію для платників рентної плати за спеціальне використання води.

Ставки рентної плати за спеціальне використання води встановлені у розмірах визначених п.255.5. ст.255 ПК України, а відповідно до п.255.7. ст.255 ПК України житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3.

Наведена норма ПК України не пов`язується законодавцем зі специфікою подальшого використання води, а визначена як загальна для усіх житлово-комунальних підприємств.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.59. пункту 14.1. статті 14 ПК України житлово-комунальні підприємства - суб`єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги (застосовується до розділу IX цього Кодексу).

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Суд зауважує, що Статутом КП "Житомирводоканал" Житомирської міської ради визначено, що підприємство засноване на власності територіальної громади м.Житомира та є правонаступником державного комунального підприємства Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства та комунального підприємства "Житомирське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства". Пунктом 2.1. Статуту визначено, що метою діяльності підприємства є експлуатація діючих споруд водопроводу і каналізації, що знаходяться на балансі підприємства з метою забезпечення споживачів міста Житомир питною водою, прийом та очистка стічних вод з метою отримання законного прибутку для задоволення економічних та соціальних інтересів трудового колективу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач є комунальним підприємством як за організаційно-правовою формою так і в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки виробляє і надає споживачам житлово-комунальні послуги.

Таким чином, позивач як житлово-комунальне підприємство при визначенні розміру рентної плати за спеціальне використання води має застосовувати коефіцієнт 0,3.

Положення статті 255 ПК України встановлюють застосування коефіцієнта 0,3 до ставки рентної плати при розрахунку податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води на весь обсяг води, за який передбачена рентна плата, без розподілу обсягів за специфікою подальшого використання.

З долучених позивачем розрахунків з рентної плати за спеціальне використання води до податкових декларацій з рентної плати, судом встановлено, що позивачем коефіцієнт 0,3 до ставки рентної плати застосовується при розрахунку податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води на весь обсяг води, за який передбачена рентна плата, без розподілу обсягів за специфікою подальшого використання.

Отже позивачем у повній відповідності до п.255.7/ ст.255 ПК України нараховане податкове зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 з застосуванням коефіцієнту 0,3.

Разом з цим, суд зауважує, що пунктами 7.3., 7.4. статті 7 ПК України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Елементи податку, визначені в пункті 7.1. цієї статті, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом.

Відтак, визначаючи об`єкт оподаткування рентною платою за спеціальне використання води, податковий орган має застосовувати лише положення ПК України.

Щодо посилання відповідача на роз`яснення Міністерства фінансів України (у відповідь на лист Державної фіскальної служби України від 08.05.2018 № 1388/4/99-99-12-02-03-13, щодо практичного застосування норм Податкового кодексу України у частині визначення об`єкта оподаткування та податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води, суд зазначає наступне.

Основними завданнями міністерства як органу, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох сферах - узагальнення практики застосування законодавства, розроблення пропозицій щодо його вдосконалення та внесення в установленому порядку проектів законодавчих актів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України на розгляд Президентові України та Кабінету Міністрів України (п.4 ч.1 ст.7 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Міністерство є органом саме виконавчої влади, покликаним на виконання законів, державної політики тощо - але в жодному випадку міністерство не може тлумачити, надавати роз`яснення статей Конституції України чи законів, встановлювати законність чи в будь-який інший спосіб підміняти судову чи законодавчу владу.

Зважаючи на той факт, що Податковий кодекс України є актом законодавчої гілки влади - Верховної Ради України, жодного тлумачення цього закону Міністерство фінансів України не могло здійснювати, і жодних висновків щодо нього не могло надавати.

Згідно з частиною 3 статті 21 Закону України "Про комітети Верховної Ради України" комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз`яснення щодо застосування положень законів України. Однак такі роз`яснення не мають статусу офіційного тлумачення.

Правом офіційного тлумачення правових норм наділений спеціально на те уповноважений орган. Відповідно до приписів ст.ст.147, 150 Конституції України саме на Конституційний Суд України покладено обов`язок вирішення питання про відповідність законів та інших нормативно-правових актів, зокрема актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Конституції України, а також офіційне тлумачення Конституції та законів України.

А тому, з огляду на викладене, роз`яснення Міністерства фінансів України щодо визначення об`єкта оподаткування суперечить наведеним вище положенням ПК України.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність збільшення відповідачем податкового зобов`язання КП "Житомирводоканал" на 2 389 907, 31 грн (як і нарахування штрафних санкцій на суму 597 476,83 грн пов`язаних з цим), оскільки позивач при розрахунку свого податкового зобов`язання чітко дотримувався пункту 255.7. статті 255 Податкового кодексу України, яка передбачає застосування понижуючого коефіцієнту до ставки рентної плати незалежно від специфіки подальшого водокористування.

Відповідачем не надано суду законодавчого обґрунтування застосування коефіцієнтів "0", "0,3" "1", а Податковий кодекс України містить у пункті 255.7. статті 255 тільки коефіцієнт "0,3", який і застосовувався позивачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 та 2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до 2 другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 30280,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову КП "Житомирводоканал", суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління ДПС у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 30280,00 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради (вул.Чуднівська,120, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10005, ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника,7, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 20 березня 2024 року за №2 (Форма "Р").

Стягнути на користь комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 30280,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва