Справа № 240/4725/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/4725/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління пенсійного фонду України ту Черкаській області у призначенні пенсії за віком у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 20 листопада 2023 року ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1, ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком, з урахуванням стажу, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 1986 року у тому числі період роботи з 22.08.1990 по 17.09.2001, а також з урахуванням періоду навчання, згідно диплому від 02.07.1983 року серії НОМЕР_2 та періоду догляду за дитиною 04.01.1986 року народження, згідно свідоцтва про народження від 11.02.1986 серії НОМЕР_3 .

В обґрунтування позову вказує, що за умови наявності трудової книжки та за умови наявності точних записів про періоди роботи в ній - неврахування цих періодів на підставі трудової книжки є неправомірним з боку Відповідачів. Зазначає також, що неточності у написанні прізвища у документах: свідоцтво про шлюб, його розірвання, про народження дитини пов`язані з тим, що частина документів, на підставі яких їх було видано, у свій час, були складені російською мовою, тому з огляду на фонетичні та графічні особливості мови оригіналу можливі неточності при транслітерації прізвищ українською мовою. Позивач вважає, що подані нею документи у повній мірі підтверджують факт наявності стажу, що дає право на призначення пенсії за віком з урахуванням усіх періодів. При цьому Відповідачем абсолютно необґрунтовано та безпідставно такі відомості до уваги не приймаються, в свою чергу Відповідач не вжив заходів, передбачених законом для встановлення цих обставин. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 12.03.2024 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії відмовної матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов до суду 29.03.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що згідно з наданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку встановлено, що страхових стаж позивача становить 22 роки 10 місяців 1 день. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 15.08.1983 серії НОМЕР_4 та згідно архівної довідки від 25.01.2024 № 52, період навчання згідно диплому від 02.07.1983 серії НОМЕР_2 та період догляду за дитиною згідно свідоцтва про народження від 11.02.1986 серії НОМЕР_3 , оскільки згідно з наданими документами, зокрема витягу ДРАЦСУ від 04.11.2010 № 9, свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.04.1994 серії НОМЕР_5 наявна розбіжність у прізвищах ( ОСОБА_2 ), що унеможливлює підтвердження дошлюбного прізвища. Окрім того, до страхового стажу не враховано період роботи з 22.08.1990 по 17.09.2001 відповідно до довідки від 15.01.2024 № 2, оскільки відсутні відомості про реорганізацію підприємства та уточнююча довідка позивачем не надавалася. У зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу Головним управління прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком. З урахуванням вищенаведеного, вимоги позивача щодо зобов`язання призначити з 20.11.2023 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком, з урахуванням стажу, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 13.10.1986, у тому числі період роботи з 22.08.1990 по 17.09.2001, а також з урахуванням періоду догляду за дитиною 04.01.1986 року народження, згідно свідоцтва про народження від 11.02.1986 серії НОМЕР_3 є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 10.05.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та 21.02.2024 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу - 30 років. Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 01.07.2024 по 19.07.2024 (включно) головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 12.02.2024 про призначення пенсії за віком (а.с. 83).

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, за принципом екстериторіальності, розглянуло заяву ОСОБА_1 та 21.01.2024 прийняло рішення №35 яким вирішено: відмовити у призначенні пенсії за віком на підставі етапі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано:

До страхового стажу не зараховано:

1. періоди роботи згідно трудової книжки від 15.08.1983 серії НОМЕР_6 ,

- періоди роботи згідно архівної довідки від 25.01.2024 № 52,

- період навчання згідно диплому від 02.07.1983 серії НОМЕР_2 ,

- період догляду за дитиною 04.01.1986 року народження згідно свідоцтва про народження віл 11.02.1986 серії НОМЕР_7 ,

оскільки за доданими документами, а саме: витяг з ДРАЦСу від 04.11.2010 №9, свідоцтво про розірвання шлюбу від 18.03.1988 серії НОМЕР_8 , свідоцтво про укладення шлюбу від 28.04.1994 серії НОМЕР_9 наявна розбіжність в прізвищах ( ОСОБА_2 ), що унеможливлює підтвердження дошлюбного прізвища;

2. період роботи з 22.08.1990 по 17.09.2001 згідно довідки від 15.01.2024 № 2, оскільки відсутні відомості про реорганізацію (згідно доданого наказу про прийняття від 14.08.1990 № 285-к заявниця була прийнята в Коростишівський будинок піонерів, а звільнена згідно наказу від 17.09.2001 №58-к Коростишівського будинку дитячої творчості).

Листом від 28.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону 1058-ІV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із положеннями ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закон №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Cтаттею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм законодавства дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з підстав "наявна розбіжність в прізвищах (Паньковська - Паньківська), що унеможливлює підтвердження дошлюбного прізвища", суд зазначає наступне.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412).

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно із пунктами 2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

В свою чергу, пунктом 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58, яка була затверджена наказом Мінпраці №58 від 29.07.93 (далі - Інструкція №58) визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У дипломі НОМЕР_2 (а.с. 50) вказано двома мовами, що його видано 02.07.1983 " ОСОБА_3 " (мова оригіналу - українська), " ОСОБА_3 " (мова оригіналу - російська).

Трудову книжку НОМЕР_4 заповнено 15 серпня 1983 року, тобто до укладення шлюбу (09.11.1985).

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_4 від 15 серпня 1983, на її першій сторінці російською мовою зроблено запис " ОСОБА_3 ", дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 92 на звороті).

У витягу з ДРАЦСу від 04.11.2010 №9 вказано українською мовою: відомості про дружину: прізвище до реєстрації шлюбу " ОСОБА_4 ", після - " ОСОБА_5 ". Чоловіка, - до і після укладення шлюбу " ОСОБА_5 ". Номер актового запису №10, дата складання 09.11.1985 (а.с. 106).

Частиною 3 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 2007 р. N 1064 визначено, що Реєстр ведеться українською мовою.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, що у актовому записі №10 від 09.11.1985 про укладення шлюбу та у свідоцтві про шлюб запис було здійснено українською мовою, а реєстратором не здійснювався переклад прізвища дружини.

У свідоцтві про народження НОМЕР_3 мова оригіналу - російська, вказано: ОСОБА_6 , родилась 4 января 1986 года. Родители: ОСОБА_7 , мать: ОСОБА_8 (а.с. 110)

У свідоцтві про розірвання шлюбу НОМЕР_8 вказано, що 18.03.1988 шлюб розірвано між " ОСОБА_8 " ( мова оригіналу - російська), а після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище " ОСОБА_9 " ( мова оригіналу - російська) (а.с. 108).

На внутрішньому боці обкладинки трудової книжки НОМЕР_4 від 15 серпня 1983 зроблено запис: "Прізвище ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 28.04.1994". На запису міститься назва посади, підпис особи, яка здійснила запис, а також відтиск печатки.

У свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 28.04.1994 вказано, що громадянка " ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 " (мова оригіналу - українська) після укладення шлюбу має прізвище " ОСОБА_11 " (а.с. 105).

З урахуванням встановлених судом обставин вбачається, що розбіжності у написанні прізвища позивача виникли внаслідок перекладу його з російської на українську мову.

У даному спірному випадку встановлено, що записи щодо роботи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок.

Доказів визнання недостовірними, недійснми записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Записи у трудовій книжці позивача про зміну прізвища, періоди її роботи виконані належним чином належними посадовими особами, засвідчені їх підписами та скріплені печатками відповідних підприємств, тому повинні бути зараховані до страхового стажу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сумніви відповідача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Водночас, суд вважає, що помилка при перекладі прізвища при внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача не може впливати на достовірність зазначених у документах про трудову діяльність позивача даних та не може не підтверджувати факт роботи позивача.

Таким чином, будучи офіційно працевлаштованою та маючи записи у трудовій книжці, позивач мала правомірні очікування, що увесь період її трудової діяльності буде зараховано при перерахунку пенсії на підставі її заяви від 12.02.2024.

Окрім того, відповідачем не наведено жодних аргументів про те, що диплом НОМЕР_2 стосується іншої особи, а не позивача.

Неврахування відомостей, що містяться у архівній довідці від 25.01.2024 № 52 з підстав, що виникли у зв`язку з перекладом прізвища позивача з російської на українську мову, є таким, що порушує права та інтереси позивача.

Також є протиправною відмова у не зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за дитиною 04.01.1986 року народження згідно свідоцтва про народження від 11.02.1986 серії НОМЕР_7 , з підстав, вказаних вище.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (п.74 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року «MALTZAN and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формується позиція для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом», вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону.

Відтак статтю 1 зазначеного Протоколу №1 слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають в особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в зазначених рішеннях ЄСПЛ установив, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, хто є носіями відповідного права.

Отже, вказані відповідачем розбіжності є проявом надмірного формалізму, а допущення іншого написання прізвища при його перекладі з російської мови не можуть бути підставою для не зарахування періодів роботи, навчання та перебування у відпустці по догляду за дитиною до страхового стажу позивача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного рішення в цій частині.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 22.08.1990 по 17.09.2001 згідно довідки від 15.01.2024 № 2 з підстав: " відсутні відомості про реорганізацію (згідно доданого наказу про прийняття від 14.08.1990 № 285-к заявниця була прийнята в Коростишівський будинок піонерів, а звільнена згідно наказу від 17.09.2001 №58-к Коростишівського буднику дитячої творчості)", суд зазначає наступне.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_4 (а.с. 95 на звороті):

- запис №11: 22.08.1990 Коростишівський дім піонерів. Переведена на посаду методиста. Підстава внесення записів: наказ №284-к від 14.08.1990. Міститься відтиск печатки;

- запис №12: 17.09.2001 переведена з посади методиста Будинку дитячої творчості школяра на посаду директора Щигліївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступнів по контракту з. 17.09.2001. Міститься відтиск печатки.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції №162).

Суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Згідно п. 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права, що узгоджується з правовою позицією в постановах Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі № 654/890/17, від 11.07.2019 у справі № 683/737/17, від 07.02.2018, справа № 275/615/17.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Окрім того, належними доказами підтверджується, що періоди роботи позивача з 01 січня 1999 року по взято для розрахунку страхового стажу за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тобто, створюється ситуація, за якої частина страхового стажу позивача зарахована, а інший період роботи не може бути зарахованим до страхового стажу з формальних підстав, що є недопустимим з точки зору верховенства права.

Отже, відмова у зарахуванні до страхового стажу періоду із 22.08.1990 по 17.09.2001, є протиправною.

З урахуванням встановлених судом обставин, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем визнається наявність у позивача: віку 60 років, страхового стажу 22 роки 10 місяців 01 день.

Разом з тим, повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів пенсійного фонду, відтак суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Питання призначення пенсії без втручання у дискреційні повноваження та виключну компетенцію пенсійного органу, на переконання суду, можливе лише у випадку, якщо після обчислення стажу (в тому числі після зарахування спірних періодів) орган пенсійного фонду не здійснить призначення пенсії при наявності необхідного для цього стажу.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загального стажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замінювати у цій частині пенсійний орган, чи приймати рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, зважаючи на протиправність оскаржуваного рішення, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, як органу, який за принципом екстериторіальності розглядав заяву про призначення пенсії, повторно розглянути заяву про призначення пенсії, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу позивача, з урахуванням висновків суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

У разі наявності у позивача достатнього страхового стажу для призначення пенсії (при повторному розгляді заяви), таку необхідно призначити з 21.11.2023, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, зважаючи на те, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії 12.02.2024 (до спливу трьох місяців з дня виникнення права). Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з мотивів, викладених вище.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та сплатою судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру, суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23,м. Черкаси, 18002, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 21.02.2024 №35 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2024, зарахувавши до страхового стажу: періоди роботи згідно трудової книжки від 15.08.1983 серії НОМЕР_6 ; періоди роботи згідно архівної довідки від 25.01.2024 № 52; період навчання згідно диплому від 02.07.1983 серії НОМЕР_2 ; період догляду за дитиною 04.01.1986 року народження згідно свідоцтва про народження від 11.02.1986 серії НОМЕР_7 ; період роботи з 22.08.1990 по 17.09.2001 згідно довідки від 15.01.2024 № 2 та, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_12 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук