Справа № 500/2989/24
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2989/24

12 серпня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 23.04.2024 №62 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії по втраті годувальника із врахуванням стажу та заробітної плати померлого годувальника, набутого на території російської федерації;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 16.04.2024 ОСОБА_1 перерахунок пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням стажу та заробітної плати померлого годувальника на час призначення, зарахувавши період його роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 14.09.2007.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка 16.04.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника згідно норм Закону України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням страхового стажу та заробітної плати померлого годувальника, набутого на території російської федерації.

26.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області своїм листом №1900-0215-8/20456 повідомило позивачку про прийняте рішення щодо відмови в перерахунку пенсії від 23.04.2024 за №62. Дане рішення прийнято із міркувань недоцільності перерахунку пенсії, за якою вона звернулася, оскільки у зв`язку із переходом на інший вид пенсії розмір пенсії позивачки, який становить 2839,50 грн після перерахунку складатиме 2725,00 грн.

При цьому до страхового стажу померлого годувальника враховано період трудової діяльності по 31.12.1991, який становить 15 років 11 місяців 27 днів, та не зараховано набутий ним страховий стаж на території російської федерації після 01.01.1992 через припинення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, що слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою судді від 13.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

31.05.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що ОСОБА_1 з 24.11.2023 отримує пенсію по втраті годувальника за померлим чоловіком, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

17.04.2024 позивачка звернулася до структурного підрозділу Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із врахуванням стажу та заробітної плати померлого годувальника, набутого на території російської федерації.

Перевіривши всі подані заявницею документи до заяви було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії в зв`язку з переходом на інший вид пенсії, так як перерахунок недоцільний (до опрацювання перерахунку розмір пенсії становить 2839,50 грн, після перерахунку - 2725,00 грн).

Зазначає, що в ході розгляду поданих документів було встановлено, що страховий стаж померлого годувальника можна врахувати по 31.12.1991 року і він становить 15 років 11 місяців 27 днів.

Щодо не врахування до страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 14.09.2007 на території російської федерації вказує, що 23.12.2022 набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01.12.2022 №2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22.01.1993 не застосовується у відносинах з російською федерацією. Таким чином, документи, видані компетентними органами російської федерації приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

05.06.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що при призначенні позивачці пенсії по втраті годувальника за нормами Закону №1058 мають враховуватись чинні на час звернення за перерахунком норми законодавства.

З 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Тому на осіб, і які працювали в російській федерації після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні (перерахунку) пенсії російського стажу та заробітку.

Вказує, що в ході розгляду поданих документів встановлено, що страховий стаж годувальника можна врахувати по 31.12.1991 і він становитиме 15 років 11 місяців 27 днів.

Виходячи з вищевикладеного, вирішено відмовити ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку в зв`язку із переходом на інший вид пенсії так, як перерахунок недоцільний (до опрацювання перерахунку розмір пенсії становить 2839,50 грн, після перерахунку - 2725,00 грн).

Ухвалою суду від 12.07.2024 продовжено процесуальний строк розгляду прави №500/2989/24.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 24.11.2023 отримує пенсію по втраті годувальника за померлим чоловіком, відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

16.04.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-1V), із врахуванням стажу та заробітної плати померлого годувальника, набутого на території російської федерації.

За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатами розгляду вказаної заяви, 23.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняло рішення №62 про відмову в перерахунку.

Дане рішення мотивоване тим, що з 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Тому на осіб, і які працювали в росії після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні (перерахунку) пенсії російського стажу та заробітку.

Зазначено, що в ході розгляду поданих документів встановлено, що страховий стаж годувальника можна врахувати по 31.12.1991 і він становитиме 15 років 11 місяців 27 днів. Виходячи з вищевикладеного, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області вирішено відмовити ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку, в зв`язку із переходом на інший вид пенсії так, як перерахунок недоцільний (до опрацювання перерахунку розмір пенсії становить 2839,50 грн, після перерахунку - 2725,00 грн).

Не погодившись із таким рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2024) - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Як зазначалося вище, підставою для відмови в перерахунку пенсії позивача слугувало те, що з 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Тому на осіб, і які працювали в росії після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні (перерахунку) пенсії російського стажу та заробітку.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992).

Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період. При цьому суд враховує, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.

Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а, від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17.

Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

Суд відмічає, що на час набуття чоловіком позивачки трудового стажу у спірному періоді, вказана вище Угода були чинною для України, відтак підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., №46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР .

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.

Отже, оскільки чоловік позивачки працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи чоловіка позивачки на території російської федерації.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно не зарахувало спірні періоди роботи чоловіка позивачки до страхового стажу, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.04.2024 №62 є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд із цим, суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для перерахунку чи відмови у перерахунку пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.245 у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку з відсутністю в рішенні відповідача висновку щодо інших обставин (умов) призначення/перерахунку пенсії, навіть враховуючи стаж який підлягає зарахуванню, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивачки від 16.04.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обраний спосіб захисту є належним та достатнім для ефективного відновлення порушеного права позивача.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (як суб`єкта рішення якого визнано протиправним та скасовано) судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.04.2024 №62.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2024 та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46001, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження/місце проживання: площа Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88001, );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.