Справа № 120/1227/24
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

12 серпня 2024 р. Справа № 120/1227/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено в призначення пенсії за віком, через відсутність страхового стажу 30 років. За розрахунком відповідача страховий стаж складає 26 років 8 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки назва підприємства в запису трудової книжки не співпадає з назвою зазначеною на печатці, рекомендовано надати уточнюючу довідку про період роботи та реорганізацію підприємства, а також документ про навчання або уточнюючу довідку із зазначенням присвоєної кваліфікації з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію навчального закладу. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подання відзивів на позов.

05.03.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.03.1980, оскільки назва підприємства Республіканське унітарне підприємство Радгосп «Стайки» не відповідає назві підприємства Бджолиний радгосп «Стайки» на першому записі про прийняття на роботу. Також вказав, що українська сторона вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року, а тому зарахувати до страхового стажу періоди роботи та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996, з 02.10.1996 по 31.12.1998, тобто на підприємствах, які знаходились на території Республіки Білорусь немає підстав.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.10.2023 по 13.12.2023 у ТОВ «Біотрансфер» відповідач 2 вказав, що як вбачається з розрахунку стажу, страховий стаж позивача зараховано по 30.09.2023, оскільки відповідно до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 13 січня 2015 року № 4 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 15 грудня 2020 року № 773) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2020 року за № 1304/35587 податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу.

Отже, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії у органів Пенсійного фонду була відсутня інформація щодо сум нарахованого єдиного внеску, а відтак зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача були відсутні підстави.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 05.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області отримав в електронний кабінет 08.02.2024 о 02:34 про що свідчить відповідна довідка, яка наявна в матеріалах справи. Однак своїм правом на подання відзиву не скористався, що з огляду на положення ч. 6 ст. 162 КАС України не є перешкодою в розгляді даної справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

19.10.2023 ОСОБА_1 виповнилось 60 років.

За заявою позивача від 23.10.2023 за призначенням пенсії за віком згідно Закону №1058-IV органом Пенсійного фонду України було прийняте рішення № 38 від 30.10.2023 про призначення пенсії, що підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_1 отримав пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 14.11.2023 (серія НОМЕР_3 ).

Разом з тим, як зазначив позивач, жодної пенсійної виплати він не отримав.

У зв`язку з чим, він звернувся до відділу обслуговування громадян № 11 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де йому повідомили, що потрібно знову написати заяву за призначенням пенсії і надати відповідні документи.

27 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян № 11 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з письмовою заявою за призначенням пенсії за віком згідно Закон № 1058.

За принципом екстериторіальності заяву позивача разом із доданими документами передано на розгляд до ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Рішенням від 02.01.2024 № 77 ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило в призначенні ОСОБА_1 пенсії через відсутність страхового стажу 30 років. За розрахунком відповідача страховий стаж складає 26 років 8 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки назва підприємства в запису трудової книжки не співпадає з назвою зазначеною на печатці, рекомендовано надати уточнюючу довідку про період роботи та реорганізацію підприємства, а також документ про навчання або уточнюючу довідку із зазначенням присвоєної кваліфікації з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію навчального закладу.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно матеріалів справи, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком (27.12.2023 року), він досяг 60, відтак відповідно до ст.26 Закону України №1058, необхідний страховий стаж має складати 30 років.

Згідно оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, страховий стаж ОСОБА_1 становить 26 років 8 місяців 14 днів.

Так, позивачу не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.03.1980, оскільки назва підприємства Республіканське унітарне підприємство Радгосп «Стайки» на печатці на титульній сторінці не відповідає назві підприємства «Бджолиний радгосп «Стайки» на першому записі про прийняття на роботу.

При цьому, відповідач 2 вказав, що для зарахування до страхового стажу:

- періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки всіх періодів роботи з посиланням на первинні документи та довідки про реорганізацію підприємства або надати документ про перейменування підприємства на першому записі про роботу;

- періоду навчання необхідно надати документ про навчання або уточнюючу довідку із зазначенням присвоєної кваліфікації з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію навчального закладу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Так, з матеріалів справи слідує, що на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 від 01.03.1980 стоїть печатка підприємства Радгосп «Стайки» Республіканського унітарного підприємства Віденського району Мінсільсгоспхарч Республіки Білорусь. Перший запис у цій трудовій книжці зроблений 11.02.1980 підприємством Плем Радгосп «Стайки» Міністерства Сільського господарства Білоруської РСР.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_4 від 01.03.1980, виданої на ім`я ОСОБА_1 :

-11.02.1980 прийнятий на роботу в Плем Радгосп «Стайки» і направлений на навчання на курси трактористів.

-01.01.1981 після закінчення навчання зарахований на посаду тракториста.

-12.08.1982 звільнений із радгоспа за власним бажанням.

-01.09.1982 зарахований на навчання по підготовці водіїв автомобілей категорії В і С.

-26.01.1983 відрахований, у зв`язку із закінченням повного курсу навчання.

- 21.02.1983 прийнятий в транспортний цех трактористом

-05.05.1983 звільнений через службу в радянській армії.

-13.05.1983 по 26.05.1985 служба в радянській армії.

-22.08.1985 зарахований шофером 3 класу автомобіля УАЗ-24 МРЗ «Спутнік».

-06.05.1996 звільнений за власним бажанням.

-02.10.1996 прийнятий на роботу водієм автомобіля МАЗ в МП «Пошук» м. Ладижин.

-17.10.2003 звільнений за власним бажанням.

-20.10.2015 по 13.12.2023 працював у ТОВ «Біотрансфер».

Запис про зміну найменування підприємства Радгосп «Стайки» в процесі реорганізації до трудової книжки позивача зроблено не було.

Проте неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

У період внесення записів про роботу позивача, не зарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, провадження № К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці та на записах про звільнення не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність зображення печатки або назви підприємства на записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку відмінність назви підприємства або неможливість прочитати назву підприємства, з якого звільнено позивача не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Крім того, пунктом 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993 для студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які раніше не працювали та у зв`язку з цим не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських таборах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідної госпдоговірної тематики на підставі довідок вносяться підприємством, де надалі вони будуть працювати.

Згідно з підпунктами б, в пункту 2.19 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо); про час навчання у вищих навчальних закладах (включаючи і час роботи в студентських таборах, на виробничій практиці та при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики) та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених у пункті 2.16. цієї Інструкції. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві.

Із наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача судом встановлено, що у ній міститься запис про те, що ОСОБА_1 дійсно у період з 11.02.1980 року по 01.01.1981 навчався на курсах тракториста, та в період з 01.09.1982 по 26.01.1983 навчався на водія.

Крім того, у матеріалах справи міститься посвідчення тракториста-машиніста № НОМЕР_5 , свідоцтво № НОМЕР_6 , про те що ОСОБА_1 в період з 01.09.1982 по 25.01.1983 проходив навчання водія категорії В і С, виданого Вілейським СПТУ-16, а також атестат № НОМЕР_7 , про те, що ОСОБА_1 навчався на тракториста-машиніста в СПТУ № НОМЕР_8 Мінської БССР.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно не було зараховано до трудового стажу позивача роботу відповідно до трудової книжки НОМЕР_9 від 01.03.1980, оскільки «назва підприємства (Республіканське унітарне підприємство Радгосп «Стайки») на печатці на титульній сторінці не відповідає назві підприємства (Бджолиний радгосп «Стайки») на першому записі про прийняття на роботу», що на переконання суду, є підставою для його зарахування відповідачем.

Щодо посилань відповідача на те, що українська сторона вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року, а тому періоди роботи та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996, з 02.10.1996 по 31.12.1998, тобто на підприємствах, які знаходились на території Республіки Білорусь зарахувати неможливо, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Водночас суд зазначає, що в силу пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, укладеною між Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Білорусь, Республіки Вірменії, Республіки Казахстан, Республіки Киргизстан, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Республіки Узбекистан та України, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Згідно з листом Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023 №72/14-612/1-96203 Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припиняє дію 23 грудня 2023 року.

Між тим статтею 16 Угоди передбачено, що права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Отже, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання взяті згідно із Угодою перед громадянами, які набули права згідно Угоди до її денонсації.

При цьому суд також враховує те, що прийняття постанови Кабінетом Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 №1328 не може бути підставою для не зарахування стажу роботи особи до моменту прийняття вказаної постанови.

Згідно статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 242/2536/16-а, від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, 01.01.2022 по справі № 620/1178/19 та інших.

Більше того, відповідач 2 вказав, що період роботи позивача, в тому числі з 02.10.1996 по 31.12.1998 не може бути зарахований, оскільки така роботи була на підприємстві, яке знаходились на території Республіки Білорусь, однак суд критично оцінює такі доводи відповідача 2, оскільки згідно записів трудової книжки позивача, останній з 02.10.1996 прийнятий на роботу водієм автомобіля МАЗ в МП «Пошук» м. Ладижин та 17.10.2003 звільнений за власним бажанням.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.10.2023 по 13.12.2023 у ТОВ «Біотрансфер», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Днем сплати страхових внесків вважається, у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду (частина 9 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства (абзац третій частини п`ятої статті 21 Закону №1058-IV).

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (абзац чотирнадцятий частини першої статті 21 Закону №1058-IV).

Частиною 5 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь). Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5та5-1частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина 8 цієї статті).

Відповідно до Наказу Міністерства Фінансів України від 13.01.2015 №4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску», розрахунок - податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Розрахунок подається окремо за кожний квартал (податковий період) з розбивкою по місяцях звітного кварталу протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Окремий Розрахунок за календарний рік не подається (пункт 1 розділу ІІ вказаного Порядку).

Судом встановлено, що такий період з 01.10.2023 по 13.12.2023 становить 2 місяці 13 днів.

У довідці форми ОК-5 індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за вересень 2023 року наявні відомості про сплачені страхові внески. Дані починаючи з жовтня 2023 року відсутні.

Отже, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії у органів Пенсійного фонду була відсутня інформація щодо сум нарахованого єдиного внеску.

Разом з тим, у разі дійсної сплати роботодавцем страхових внесків, такі відомості відповідно до встановлених законодавством термінів, будуть відображені у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а позивач не буде позбавлений права на зарахування вказаного періоду до страхового стажу.

Разом з тим, як було встановлено вище, відповідачем 2 протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 02.01.2024 №77.

Як наслідок, з метою належного захисту прав позивача, відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996, з 02.10.1996 по 31.12.1998.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію з 20.10.2023 року, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

В даному випадку враховуючи те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, та беручи до уваги необхідність повторного розрахунку стажу позивача із урахуванням періоду його роботи та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996, з 02.10.1996 по 31.12.1998, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області, оскільки позивач перебуває на обліку саме у ГУ ПФУ у Вінницькій області, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням зазначених у цьому рішенні суду висновків, зарахувавши при цьому до пільгового стажу позивача періоди його та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996, з 02.10.1996 по 31.12.1998.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у спосіб визначений судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 807,46 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 77 від 02.01.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням зазначених у цьому рішенні суду висновків, зарахувавши при цьому до страхового стажу періоди його роботи та навчання з 11.02.1980 по 12.08.1982, з 01.09.1982 по 26.01.1983, з 21.02.1983 по 05.05.1983, з 22.08.1985 по 06.05.1996, з 02.10.1996 по 31.12.1998.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 807,46 грн. (вісімсот сім гривень сорок шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83 А, м. Чернігів, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: