Справа № 480/12638/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від від 20.06.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугою років у розмірі меншому ніж 55 відсотків від середньої заробітної плати.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 за вислугою років, починаючи з 15.09.2020 року, згідно зі ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 55 відсотків від середньої заробітної плати.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

На виконання вказаного рішення судом 11.08.2022р. видано виконавчий лист.

22.12.2023р. від позива до суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі. Заява мотивована тим, що не зважаючи на вчинення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції усіх можливих дій, відповідач рішення суду не виконав, оскільки останній на виконання ст.65 Закону України "Про пенсійне забезпечення" повинен був під час розрахунку його середньої заробітної плати взяти період роботи позивача з 01.06.2016р. до 31.05.2021р. (60 місяців), за який він отримував найбільшу заробітну плату за весь час його трудової діяльності.

Ухвалою суду від 27.12.2023р. призначено до розгляду у письмовому провадженні заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №480/12638/21 та зобов`язати відповідача в десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали надати письмові пояснення на заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Східне міжрегіональне управління міністерства юстиції на вимогу суду надало листи-відповіді боржника, наявні в матеріалах виконавчого провадження №70569431.

Від позивача надійшло клопотання, в якому просить при встановленні судового контролю враховувати середньомісячний заробіток у розмірі 8669,00 грн., оскільки саме такий розмір заробітку вказано у протоколі/розпорядженні щодо призначення/перерахунку пенсії, що міститься в його особистому кабінеті на порталі електронних послуг Пенсійного Фонду України (а.с.120).

Відповідач надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що на виконання рішення суду від 20.06.2022 року у справі №480/12638/21 позивачу проведено перерахунок пенсії за вислугою років зідно ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у розмірі 55 відсотків від середньої заробітної плати. Однак, розмір пенсії позивача з 15.09.2020 року склав 1712,00 грн. і є меншим від фактично отримуваного позивачем розміру пенсії - 2160,87 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи поданих клопотань та письмових пояснень, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 2-4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 14 КАС України.

Крім того, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 2 червня 2016 року примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.

Судом встановлено, що ухвалене на користь позивача рішення в цій справі станом на цей час виконане, адже згідно з наданими представником відповідача матеріалами (а.с.130, зворотній бік, 131, зворотній бік) відповідно до рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2022р. у справі №480/12638/21 позивачу проведено перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 55% від середньої заробітної плати з 15.09.2020р. (як і прохав позивач у позові).

Суд зазначає, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій.

При цьому, суд вважає необхідним відмітити, що зобов`язань до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо врахування для обчислення пенсії саме тих періодів, про які позивач зазначає у заяві про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (періоду його роботи з 01.01.2016р. до 31.05.2021р. (60 місяців), за які він отримував найбільшу заробітну плату), як і зобов`язань враховувати під час перерахунку пенсії середньомісячний заробіток саме у розмірі 8669,00 грн., вищезазначеним судовим рішенням не визначено.

Крім того, таких позовних вимог ОСОБА_2 не навів під час звернення до суду із позовом.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення в цій адміністративній справі.

Водночас суд наголошує, що це не позбавляє позивача права звернутися до суду із позовною заявою про зобов`язання відповідача врахувати такі періоди отримання заробітної плати під час проведення перерахунку пенсії за вислугу років та в подальшому про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення шляхом зобов`язання відповідача подати новий звіт про його виконання, якщо подальша поведінка відповідача буде давати приводи вважати, що він ухиляється від виконання рішення суду, затягує його виконання або ж діє недобросовісно та не вживає заходів, необхідних для його якнайшвидшого виконання.

Водночас незгода позивача з бездіяльністю пенсійного органу щодо не врахування певних періодів отримання заробітної плати під час проведення перерахунку пенсії за вислугу років сама по собі не свідчить про відсутність факту виконання судового рішення у розумінні положень статті 382 КАС України.

Суд враховує, що для висновку про неправомірність дій чи бездіяльності відповідача в цій частині суд повинен вдатися до оцінки нових доказів та правових підстав такого неврахування під час проведення перерахунків пенсії позивача, а також зважити доводи і аргументи обох сторін на підтримку своєю позиції, що є неможливим в порядку здійснення судового контролю, визначеного положеннями статті 382 КАС України.

З огляду на зазначене суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі 480/12638/21.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 480/12638/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов`язання вчинити дії- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.О. Осіпова