Справа № 460/7010/24
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2024 року м. Рівне №460/7010/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач), в якому Позивач просить суд визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді його рапорту про звільнення з військової служби на підставі підпункту «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти та розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинну станом на 16.05.2024) за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує такого догляду, оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

Стислий виклад позиції Позивача.

Позивач зазначає, що проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . 16.05.2024 звернувся до Відповідача з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами (необхідності здійснювати догляд за особою, яка його потребує) згідно статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки відсутні інші особи, які могли б здійснювати такий догляд, надавши усі необхідні документи. Відповідачем не прийнято до розгляду поданого рапорту. Словесно було сказано, що право на звільнення з військової служби у Позивача відсутні. Позивач вважає тукі дії протиправними, оскільки рапорт подавався 16.05.2024, то норми законодавства повинні застосовуватися саме ті, які були чинними саме 16.05.2024. Відповідно до акту обстеження від 21.05.2024 встановлено, що до військової служби Позивач здійснював догляд за ОСОБА_2 , яка за висновком ЛКК потребує стороннього догляду. Інших осіб, які могли б здійснювати такий догляд відсутні. Однак, Відповідач повідомив Позивача про відсутність підстав для його звільнення та повернув поданий рапорт з документами без розгляду. Позивач зазначає, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у розгляді його рапорта про звільнення з військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є протиправними. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Стислий виклад заперечень Відповідача.

Відповідач зазначає, що жодних рапортів від Позивача до Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби не надходило, а тому звернення до суду з заявленими позовними вимогами є передчасним. Вказує, що подання до суду позовної заяви має штучний характер та покликане на те, щоб створити штучні передумови для розгляду рапорта про звільнення з військової служби за редакцією Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», що діяла до 18.05.2024, зважаючи на те, що такий рапорт не міг бути поданий до 21.05.2024. Тому вказує на безпідставність позовних вимог та просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 04.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

За правилами частини п`ятої статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 вказує, що звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з Рапортом від 16.05.2024 про звільнення з військової служби.

В матеріалах справи міститься Рапорт від 16.05.2024, відповідно до якого Позивач просить звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 7 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - через сімейні обставини або інші поважні причини - необхідність здійснювати постійний догляд за особою, яка за висновками ЛКК потребує постійного догляду, у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (далі - Рапорт).

Позивач зазначає, що дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у розгляді Рапорта про звільнення з військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є протиправними.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість оскаржуваних дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

За приписами частини першої статті 1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-XII).

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1 Закону №2232-XII).

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII, види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022 постановлено про часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.11.2022 №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023 №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 №254/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 №451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.11.2023 №734/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №49/2024 від 05.02.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №271/2024 від 06.05.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №469/2024 від 23.07.2024 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За правилами частини першої статті 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

На час розгляду адміністративної справи в Україні діє воєнний стан.

Підстави звільнення з військової служби у залежності від виду військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

За приписами частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 1 Положення №1153/2008, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.

Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (пункт 2 Положення №1153/2008).

Громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України (пункт 4 Положення №1153/2008).

Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України (пункт 5 Положення №1153/2008).

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (пункт 6 Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Суд зазначає, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац 4 пункту 241 Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 Розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454) (далі - Інструкція №170) передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Відповідно до пункту 2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, рапорт є письмовим зверненням військовослужбовця до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Питання щодо належного подання рапорта про звільнення з військової служби має визначальне значення у питанні його розгляду по суті, у питанні строків розгляду рапорта по суті, у питанні наявності правових підстав для звільнення з військової служби.

Суд зазначає, що Позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження факту подання Рапорта від 16.05.2024 до Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, Відповідач зазначає, що такий Рапорт до Військової частини НОМЕР_1 не надходив.

Позивач у позовній заяві зазначає, що йому «словесно було сказано, що право на звільнення з військової служби у Позивача відсутні».

Суд зазначає, що такі доводи Позивача є безпідставними та необґрунтованими належними і допустимим доказами, оскільки факт належного подання рапорта про звільнення з військової служби є визначальним у питанні щодо його розгляду чи не розгляду.

Жодних доказів на підтвердження факту подання Рапорта від 16.05.2024 до Військової частини НОМЕР_1 Позивачем не надано.

Суд зазначає, що законодавець передбачив механізм реалізації права особи на звільнення з військової служби шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорта на звільнення зі служби з відповідних підстав. Сутність та зміст таких правовідносин передбачає необхідність особистого написання військовослужбовцем рапорта та належного його подання/направлення.

Тому, підстави вважати, що наданий Позивачем до позовної заяви Рапорт від 16.05.2024 подавався до Військової частини НОМЕР_1 - відсутні.

Під час розгляду справи по суті, судом також враховуються такі обставини:

(1) у позовній заяві Позивач зазначає, що: «Відповідно до акту обстеження від 21.05.2024 встановлено, що до військової служби позивач здійснював догляд за ОСОБА_2 , яка за висновком ЛКК потребує стороннього догляду».

При цьому, Рапорт (який за твердженням Позивача був поданий до Військової частини НОМЕР_1 та повернутий без розгляду) датований - 16.05.2021;

(2) у позовній заяві Позивач зазначає, що: «позивач звернувся до командування відповідача із рапортом, в якому просив звільнити його з військової строкової служби за сімейними обставинами на підставі п. «в» ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за бабусею, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду оскільки відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд».

При цьому, наданий Позивачем до позовної заяви Рапорт від 16.05.2024 стосувався клопотання звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 7 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

(3) у Рапорті від 16.05.2024 (який за твердженням Позивача був поданий до Військової частини НОМЕР_1 та повернутий без розгляду) зазначено перелік документів, зокрема: №5 Висновок №15 від «0.05.2024», №6 Висновок ЛКК від «0.05.2024 №15», №19 Довідка від «09.12.202» №46.

У даному випадку відсутні правові підстави для надання оцінки наявності чи відсутності підстав для звільнення Позивача з військової служби відповідно до статті 26 №2232-XII, оскільки така оцінка може надаватися виключно за умови належного звернення особи з рапортом про звільнення з військової служби, чого у спірному випадку не було.

Право Позивача у даних правовідносинах ще не є порушеним, а відповідно не підлягає судовому захисту у відповідності до приписів статті 5 КАС України, якою передбачено, що захисту у судовому порядку підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

У прохальній частині позову Позивачем зазначена основна позовна вимога: «Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у розгляді його рапорту про звільнення з військової служби на підставі пункту «в» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка не підлягає до задоволення, оскільки факт звернення з рапортом про звільнення з військової служби - відсутній.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено у повній мірі правомірність оскаржуваних дій в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 серпня 2024 року

Суддя К.М. Недашківська