Справа № 520/9769/24
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року Справа№520/9769/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 344750 грн,

УСТАНОВИВ:

12 квітня 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася через підсистему "Електронний суд" до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 344750 грн. В обґрунтування зазначено, що фінансовою службою військової частини НОМЕР_1 допущено помилку, у результаті якої, грошові кошти, що підлягали виплаті ОСОБА_2 фактично виплачені ОСОБА_1 , оскільки помилково зазначено ІНН НОМЕР_2 . Зауважив, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу наказом від 13.07.2023 №198 у зв`язку із переведенням до нового місця служби. За результатом направлення претензії кошти відповідачем у добровільному порядку не повернуті. Просив стягнути їх у судовому порядку з посилання на вимог ст.ст. 1212, 1213, 1215 Цивільного кодексу України.

25 квітня 2024 року ухвалою Харківського окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи №520/9769/24 передані на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду, оскільки з відповіді №542436 від 15.04.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 .

19 червня 2024 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалою відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 у період з 13.11.2022 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.11.2022 №16. З 13.07.2023 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини, про що свідчить витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.07.2023 №198.

Посадовими особами позивача проведено позапланову вибіркову перевірку виплат грошового забезпечення та додаткових виплат у серпні 2023 рокі по особовому складу Військової частини НОМЕР_1 , за результатом якої складено акт. 20.08.2023 акт затверджено тимчасово виконуючим обов`язки комадира Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_3 . Під час перевірки комісією з`ясовано, що випадок зайвого перерахування додаткових грошових виплат ОСОБА_1 на загальну суму 344750 грн виник з причин «збою програмного забезпечення», що в результаті призвело до помилкового зарахування означеної суми не на іпн НОМЕР_3 ОСОБА_2 , а на іпн НОМЕР_2 - ОСОБА_1 .

Згідно реєстру перерахувань відповідна виплата здійснена 17 серпня 2023 року.

З наданих пояснень, що складені заступником начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається, що помилкове перерахування грошових коштів ОСОБА_1 виконала штаб-сержант ОСОБА_5 , причиною таких дій слугувала помилка в копіюванні ІНН.

21 грудня 2023 року наказом командира Військової частини НОМЕР_1 призначено службове розслідування. За результатом його проведення складено акт від 20.01.2024.

За висновками акту ОСОБА_1 безпідставно набув грошові кошти у розмірі 344750 грн. В діях ОСОБА_6 встановлено порушення вимог ст.19 Конституції України, положення розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Наказу МОУ №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деким іншим особам». Згідно п.2 висновків запропоновано притягнути до матеріальної відповідальності ОСОБА_7 . Згідно п.3 помічнику командира з правової роботи доручено вивчити підстави для звернення із позовом щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2024 №33 «Про завершення службового розслідування за фактом помилкового перерахування грошових коштів військовослужбовцю ОСОБА_1 » нестачу майна у розмірі 344750 грн (грошові кошти помилково перераховані на рахунок ОСОБА_1 ) наказано занести до книги обліку нестач військової частини НОМЕР_1 .

05 березня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 виставлена претензія №1758/719 щодо повернення помилково перерахованих коштів в сумі 344 750 грн.

У зв`язку із не сплатою у добровільному порядку відповідачем грошових коштів, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з посиланням на вимоги ст.1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Суд зауважує, що не є спірною обставиною те, що грошові кошти у розмірі 344 750 грн виплачені військовослужбовцю ОСОБА_1 помилково. Підставою помилкового перерахування грошових коштів ОСОБА_1 є помилка копіювання ІПН, здійснена штаб-сержантом ОСОБА_8 при роботі з програмним забезпеченням під час здійснення виплат грошового забезпечення військовослужбовцям у серпні 2023 року.

За приписом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас, стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Позивач, посилаючись на висновок службового розслідування, стверджує про рахункову помилку та недобросовісність набувача коштів, що є підставою для стягнення неправомірно отриманих коштів.

Однак, суд звертає увагу на той факт, що помилка не є рахунковою, адже здійснена посадовою особою позивача при заповненні реквізитів платежу з виплати грошового забезпеченні військовослужбовцям (а саме в частині зазначення ІПН отримувача коштів).

Щодо доводів позивача про не повернення військовослужбовцем добровільно грошових коштів, то суд звертає увагу, що в даному випадку цей факт не свідчить про недобросовісність набувача коштів, адже позивачем жодними доказами не доведено, що будь-які дії відповідача слугували невірному зазначенню ІПН при виплаті грошових коштів у розмірі 344 750 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України для повернення відповідачем виплачених коштів, оскільки одночасно наявні такі умови: здійснення виплати позивачем добровільно, відсутність рахункової помилки, добросовісність набувача коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 344750 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Кошкош