Справа № 200/717/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року справа №200/717/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 200/717/23 (головуючий суддя І інстанції Аляб`єв І.Г.), складеного у повному обсязі 31 жовтня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів на щомісячну пенсію Позивача за період з 27.07.2016 року по 30.09.2020 рік на момент виплати боргу в жовтні 2020 року, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Далі - Закон №1058-ІV);

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на щомісячну пенсію Позивача, за період з 27.07.2016 року по 30.09.2020 рік з розрахунком на місяць виплати боргу - на жовтень 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів на щомісячну пенсію ОСОБА_1 за період з 27.07.2016 по 30.09.2020 на момент виплати боргу в жовтні 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на щомісячну пенсію ОСОБА_1 за період з 27.07.2016 по 30.09.2020.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в яких просив скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що строк звернення до суду є пропущеним.

Посилався на рішення по справі № 200/716/23, яким відмовлено у задоволені позовних вимог про поновлення виплати пенсії з січня 2022 року.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджено РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач з 1998 року виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання.

04.05.2018 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 219/9990/17 відповідача було зобов`язано призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.07.2016.

21.10.2019 позивачем відкрито банківський рахунок та уповноважив співробітника передати від його імені заяву до пенсійного фонду,

Як вбачається з листа відповідача від 28.07.2019 № 29410/02 заяву позивача про перерахування належних сум пенсії на поточний рахунок «Приватбанку» залишено без розгляду, оскільки заяву надіслано поштою.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі №200/897/20-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України поновити виплату пенсії та виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок пенсійні виплати з 27.07.2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Головним управлінням в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду №200/897/20-а та поновлено виплату пенсії з 27.07.2016.

В жовтні 2020 року нарахована та виплачена сума боргу за період з 27.07.2016 по 30.09.2020 в розмірі 68557,11 грн шляхом включення до сформованої відомості на виплату пенсії з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Починаючи з жовтня 2020 року виплата пенсії проводилась у щомісячному розмірі. Пенсія виплачена по 31.10.2021.

16.08.2022 представник позивача звернувся до відповідача з заявою в якій просив:

По-перше, перевіряючи пенсійні виплати ОСОБА_1 з`ясувалося, що відповідач сплатив йому пенсію без урахування компенсації втрати частини доходів. Тому просить виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 2016 року по 2020 рік та надіслати розрахунки пенсії на сьогоднішній день з урахуванням масових перерахунків.

По-друге, просив надати інформацію щодо припинення виплати пенсії на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок та негайно відновити виплату пенсії ОСОБА_1 на його особистий банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий в АТ КБ Приватбанк.

Листом ГУ ПФУ в Донецькій області від 19.08.2022 № 0500-1502-8/50808 повідомлено представника позивача, що зобов`язання управління нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів згідно рішення суду відсутні. Рішення суду виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. В жовтні 2020 року ОСОБА_1 на поточний рахунок, відкритий в ПАТ КБ Приватбанк, зарахована пенсія за період з 01.10.2020 по 31.10.2020 в розмірі 1712,00грн та доплата за період з 27.07.2016 по 30.09.2020 в сумі 68557,11грн. В подальшому пенсія виплачувалась щомісяця.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів на щомісячну пенсію ОСОБА_1 за період з 27.07.2016 по 30.09.2020.

Суд апеляційної інстанції погоджує такий висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Щодо строку звернення до суду.

У постанові ВС КАС від 18 серпня 2023 року у справі № 460/4166/20 зазначено, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії).

Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті.

А тому, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

З огляду на вказане, Верховний Суд доходить висновку, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону України № 2050-ІІІ та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити.

Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій юрисдикційній формі, а саме, у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

Лист-відповідь управління щодо фактичної відмови у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати датований 19 серпня 2022 року, з позовом позивач звернувся до суду 20 лютого 2023 року (понеділок), відтак, суд не вбачає порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду із даним позовом.

Щодо суті позовних вимог.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року (далі Порядок № 159).

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За приписами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо).

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 129, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 200/11292/19-а дійшов правового висновку про те, що системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії, страхових виплат) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи позивачу нарахований та виплачений дохід у вигляді пенсії у жовтні 2020 року, а тому колегія суддів дійшла висновку, що є підставою для зобов`язання управління виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсійних виплат за період з 27.07.2016 по 30.09.2020.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог з огляду на виплату суми на виконання рішення суду, оскільки самим рішенням встановлені протиправні дії щодо невиплати позивачу страхових виплат, що доводить порушення права позивача з боку відповідача на своєчасне отримання страхових виплат.

При цьому, посилання управління на рішення по справі № 200/716/23 є незмістовними, оскільки спірним в рамках цієї справи були пенсійні виплати, невиплачені з липня 2021 року

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі № 200/717/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць