Справа № 541/2603/24
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/2603/24
Номер провадження 2-а/541/27/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 серпня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю представника відповідача - Байви О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород справу за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свій позов мотивував тим, що постановою №355 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 від 05 липня 2024 року, копія якої йому була вручена тільки 12 липня 2024 року, на нього накладено адміністративне стягнення по статті 210 ч. З Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, а не в неопадатковуваному мінімумі, доходів громадян, що суперечить змісту санкції цієї норми закону (додаток 2). Цю постанову вважає незаконною і такою, що порушує його права. Зазначив, що за отриманням військово - облікового документу протягом семи днів до ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 01 по 08 березня 2024 року прибути не зміг з поважної причини, оскільки здійснював догляд за своєю матір`ю - інвалідом другої групи, в якої в цей період суттєво загострилося наявне захворювання. Крім того, за змістом оскаржуваної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка є нормою з баланкетною диспозицією, тобто за порушення правил військового обліку, це правопорушення, зважаючи на чітко встановлений законом семиденний термін явки, не є триваючим. Крім того, описова частина оскаржуваної постанови взагалі не містить викладу диспозиції можливого вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема в ній взагалі не описано, що відповідне правопорушення вчинене в особливий період, як кваліфікуюча ознака частини 3 згаданої статті. Також, станом на 01-08 березня 2024 року (час інкримінованого йому правопорушення за протоколом про правопорушення та за оскаржуваною постановою ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення включно до 09.05.2024 року (Закон № 3696- IX) перебувала в редакції Закону № 1357-ІХ від 30.03.2021 року та не містила в собі частину третю. Отже, 05 липня 2024 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за законом, який не існував і не діяв на час інкримінованого правопорушення, описаного в протоколі про правопорушення. Зважаючи на бланкетність диспозиції частини 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ні в протоколі про адміністративне правопорушення від 26.06.2024 року, ні в оскаржуваній постанові чітко не зазначено який конкретно підпункт, якого пункту додатку 2 до відповідного Порядку ним порушено, чим фактично проігноровано його право на захист від неконкретного звинувачення. Крім того, йому було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 09 годині 00 хвилин 05 липня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , а не за іншою адресою. 05 липня 2024 року по прибуттю до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) на призначений час, працівником цього відділу ОСОБА_3 йому було повідомлено, що справа буде розглядатися в місті Миргороді та запропонував за копією відповідної постанови прибути до нього 12 липня 2024 року. Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно нього з додержанням вимог ст. 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення 05 липня 2024 року в місті Миргороді, як про те зазначено в оскаржуваній постанові, Відповідачем 1 фактично не розглядалася, цим самим Відповідач 1 умисно порушив його права, передбачені ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Звертає увагу на тому, що про розгляд справи 05 липня 2024 року саме у ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 у спосіб встановлений законом він не повідомлявся, клопотань про розгляд справи у його відсутність не подавав. Просив постанову у справі про адміністративне правопорушення № 355, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 05 липня 2024 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 гривень, визнати протиправною і скасувати її, закривши провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача 2 на його користь 605 гривень 60 копійок в рахунок відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою суду від 26.07.2024р. відкрито провадження у справі.

Позивач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача - Байва О.В. в судовому засіданні зазначив, що позивач не є особою, що здійснює догляд за непрацездатною особою, не надав доказів, що підтверджують позовні вимоги, пропустив строк позовної давності. Просив в задоволенні позовних відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пункт 19 статті 4 КАС України визначає індивідуальний акт як акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

За приписами ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені ТЦК розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ТЦК.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Ч.2 зазначеної статті передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частина 3 ст. 210 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Судом встановлено, що 26 червня 2024 року старшим офіцером відділення військового обліку і бронювання солдатів і сержантів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення №355, відповідно до якого: 26 червня 2024 року о 14 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 доставлений на підставі ст. 259 КУпАП з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення ОСОБА_1 , який відповідно до рішення призовної комісії, протокол №9 від 01.03.20204р. було переданий по досягненню 27-річного віку як такого, який ухилявся від призову. Не виконав вимоги абзацу 2 та 4 частини 10 статті 1 «Про військовий обов`язок і військову службу», та Правил військового обліку відповідно до додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487. Чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП. (а.с.7).

05 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 винесено постанову №355 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. Відповідно до зазначеної постанови, встановлено, що 26.06.2024р. о 14 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 доставлений ОСОБА_1 , який відповідно до рішення призовної комісії, протокол №9 від 01.03.20204р., був переданий по досягненню 27-річного віку як такого, який ухилявся від призову, з того часу до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання протягом 7-ми днів для отримання військово-облікового документа не прибув, чим порушив вимоги абзацу 8 частини 2 статті 37 та частину 11 статті 38 Закону України ««Про військовий обов`язок і військову службу» та Правил військового обліку відповідно до додатку 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 (а.с.6).

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абз.11 ст.1 ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022та№69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ст. 256 КУпАП).

Протокол про адміністративне правопорушення від 26 червня 2024 року містить суттєві недоліки, у зв`язку з чим на його підставі неможливе винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з дотриманням норм КУпАП. Так, в даному протоколі не зазначений час скоєння правопорушення, протокол не відображає дату, з настанням якої, рахується семиденний строк звернення до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 , не зазначено кваліфікую ознаку правопорушення, а саме вчинення в особливий період. Отже, відсутня можливість встановити початок перебігу строку вчиненого правопорушення. Таким чином, з протоколу не вбачається час вчинення, а відтак, і суть адміністративного правопорушення.

Крім того, в протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 05 липня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 , проте Постанова №355 винесена 05 липня 2024 року в м. Миргород, що унеможливлювало право позивача бути вчасно обізнаним з приводу розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Також вбачається, що копію оскаржуваної постанови позивач отримав 12 липня 2024 року, про що є відповідний запис (а.с.6), тому суд вважає, що строк для подачі адміністративного позову ним не пропущено.

Відповідачем зазначені обставини не спростовані.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів затверджено Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487.

Відповідно до п. 1 цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

У свою чергу, представником відповідача не надано суду належні та допустимі докази того, що позивач ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, а отже не спростував факти та твердження позивача про те, що він з`являвся у визначений строк до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою надання облікових даних і такі дані не містяться у його особовій справі, яка знаходиться у відповідача.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п.3 ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п.1 ч.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що вина позивача ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, не була доведена «поза розумним сумнівом», а тому постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП є безпідставною.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 251, 245, 280, 283, 284 КУпАП, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №355 від 05 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП - закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: О. М. Дністрян