Справа № 521/9480/24
Суддя: Мазун І. А.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 521/9480/24
Провадження № 2-а/521/107/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.

за участю секретаря судового засідання Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій позивач просить суд скасувати постанову серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 08.06.2024 року приблизно в 17:40 год., екіпаж патрульної поліції навмисно не вмикаючи спеціальний світловий сигнальний пристрій поліції, чатували по вулиці Святослава Ріхтера в місті Одесі, побачивши, що транспортний засіб «ЗАЗ 110307-42» реєстраційний номер НОМЕР_1 під його керуванням рухається по вулиці, визначили його.

В подальшому поліцейські, які чатували, почали наздоганяти позивача, увімкнувши проблискові світові сигнали, після чого він негайно зупинився. Поліцейський, якій підійшов до позивача повідомив, що ніби-то він порушив вимоги п. 2.1.а. ПДД керуючи транспортним засобом будучи позбавленим права керування за рішенням, яке винесено Приморським районним судом міста Одеси, номер судового провадження 3/522/242/24 від 05.04.2024. Проте, позивач заперечив та повідомив, що ніяких повідомлень щодо позбавлення його права керування він не отримував, так як не повідомлений про таке судове рішення, яким суд позбавив його права керування, оскільки повідомлень ані до ДІЇ, ані поштою до позивача не надходило і показав їм ДІЮ.

Однак, незважаючи на викладене, працівники патрульної поліції склали на позивача постанову серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та наклали на нього штраф у розмірі 20400грн..

Посилаючись на вищевикладене, просив скасувати постанову ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, якою його було притягнуто до відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та стягнути понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити.

Представник Управління патрульної поліції в Одеській області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його недоведеність з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено такі факти та обставини.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини, тощо.

Сторонами не заперечується, що 08.06.2024 року о 17:40 год., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ 110307-42» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул.Святослава Ріхтера в м.Одесі.

В судовому засіданні встановлено, що 08.06.2024р. позивача було зупинено працівниками патрульної поліції за порушення ч.2 ст.122 КУПаП - неввімкнення показчиків повороту при зміні напрямку руху, про що також свідчить відеозапис, доданий до відзиву представником відповідача, що спростовує посилання представника позивача про безпідставність зупинки позивача.

При спілкування патрульних поліцейських з ОСОБА_1 було встановлено, що позивач на підставі постанови Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. у справі №522/272/24, яка набрала законної сили, був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306(далі -ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Згідно п.1, п.3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином причина зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, була законною.

Натомість згідно з п. 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію». поліцейський має право вимагати в особи пред?явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до п. 2.1 а Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із положеннями статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов?язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред?явити такі документи.

Судом встановлено і не заперечується представником позивача, що у ОСОБА_1 водійські права були вилучені патрульними поліцейськими при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 16.12.2023р., який був предметом розгляду у справі Приморського районного суду м.Оеси у справі №522/272/24, та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. (справа №522/272/24) ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

В мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що судовий розгляд проведено за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника, які в судове засіданні не з?явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Так, з метою повідомлення особи про час і місце розгляду справи, а також дотримання строків розгляду справи, ОСОБА_1 було повідомлено шляхом смс-повідомлення, яке, відповідно до звіту про доставку, доставлено на телефонний номер останнього та на офіційному сайті Судової влади України за посиланням https://pm.od.court.gov.ua/sud1522/gromadyanam/csz/ були розміщені відомості про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Крім того, про обізнаність сторони захисту про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 свідчать наступні обставини. Так, у судове засідання призначене 06.02.2024 року притягуваний не з`явився. Разом із цим, його захисник Грицюк О.О., не з`явившись у судове засідання, подав до суду клопотання про відкладення судового розгляду та надання йому матеріалів справи для ознайомлення, проте останній не з`явився до суду для ознайомлення з матеріалами справи. В подальшому, у судове засідання призначене на 05.04.2024 року, ані захисник, ані притягувана особа не з`явились, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом із цим, захисник ОСОБА_2 знову надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, а також надання для ознайомлення матеріалів справи. Водночас, захисником не надано обґрунтованих пояснень щодо не ознайомлення за два місяці із матеріалами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таку поведінку притягуваного та його захисника з урахуванням відсутності належного підтвердження поважності причин неявки, а також не ознайомлення із матеріалами справи суд визнає неналежною та такою, що свідчить про зловживання правом на подання заяви про відкладення справи, а відтак переслідування мети затягнути судовий розгляд справи. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (рішення у справі «Каракуця проти України»). Більш того, в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа щодо якої розглядається справа виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду поважних причин своєї неявки.

Згідно ч.4 ст.291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Таким чином, постанова Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. у справі № 522/272/24, яка оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 09.04.2024р., набрала законної сили 16.04.2024р.

В теперішній час представником позивача вказана постанова суду оскаржується в Одеському апеляційному суді.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що і ОСОБА_1 і він були належним чином повідомлені про час та розгляд справи у Приморському районному суді м.Одесі, однак зважаючи на зайнятість в іншому процесі та не ознайомлення з матеріалами справи представник позивача розраховував на відкладення слухання справи.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні вказував, що він неодноразово звертався до Приморського районного суду м.Одеси та хотів ознайомитися з матеріалами справи, однак йому не повідомляли про дату коли він зможе ознайомитися зі справою.

Вищезазначене не підтверджується жодним доказом.

Крім того, посилання позивача у своїй позовній заяві на ч.3 ст.126 КУпАП є безпідставним, оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а не за ч.3 ст.126 КУпАП.

На питання суду чи перевіряв представник позивача відомості про наявність постанови Приморського районного суду м.Одеси від 05.04.2024р. у справі № 522/272/24 в Єдиному державному реєстрі судових рішень останній відповів відмовою.

Частиною 2 статті 317-1 КУпАП визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Відповідно до вимог частини 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух», забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вказаної норми об?єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге бути позбавленим права керування. Відсутність будь-якої складової об?єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.4 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином розгляд справи у таких випадках проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом?якшують і обтяжують відповідальність, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 19.02.2020р. (справа №496/4315/16-а) обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу підтверджуються фото- та відеозйомкою події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В подальшому патрульними поліцейськими було складено постанову серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. про порушення позивачем п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.126 КУпАП, якою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400грн..

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З цього випливає обов?язок сторін доказувати факти (обставини). Цей обов?язок у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна доказати факти, на які вона посилається.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Слід звернути увагу, що зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. Таким чином, принципи змагальності сторін та диспозитивності не виключають, а ні надання доказів позивачем, а ні тягар доказування наданих до суду відомостей і доказів. У такому випадку, на відповідача покладається доказування правових підстав рішення (тобто правомірності), а на позивача обов?язок довести обставини викладені ним.

Частиною 1 статті 245 КАС України передбачено повноваження суду при вирішенні справи, зокрема при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що відповідачем не було допущено порушень при розгляді справи та складанні постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2346699 від 08.06.2024р. відносно ОСОБА_1 за ч.4. ст.126 КУпАП, а отже підстави для задоволення його позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 36, 126, 251, 252, 258, 280, 317 КУпАП, ст.ст.18, 23, 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст.14, 16 Закону України «Про дорожній рух», ст. ст. 241-243,245,246,250,295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення -залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 серпня 2024 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН