Справа № 640/19786/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року справа №640/19786/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до Головного управління Держпродспоживслужби в м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови.

Суть спору: До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі позивач та/або КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва») з позовом до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» №178 про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 26.09.2019: за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію застосувати до позивача штраф у розмірі 5 067 742,50 грн та сплатити його у 15-денний строк до державного бюджету.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що правильним найменуванням відповідача є Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі відповідач та/або ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що при здійсненні державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності у період з 24.06.2019 по 08.07.2019 на підприємстві позивача відповідачем допущені порушення порядку проведення такого заходу. Наведене, на думку позивача, позбавляє оскаржуване рішення (постанову) відповідача юридичної самостійності та статусу документа. Окрім того, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не відображені недоліки в діяльності позивача, а також ним не вказано, чи належать вони до його статутної діяльності, повноважень балансоутримувача, встановлених чинним законодавством. Також позивач стверджує, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991№ 1023-XII (далі Закон № 1023-XII) на нього не поширюються, а тому підстави для застосування санкцій за його порушення відсутні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2019 (суддя Погрібниченко І.М.) відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, оскільки перевірка позивача проведена у відповідності до вимог законодавства, а інформація, передбачена ст. 15 Закону № 1023-XII та пп. 3.4.5 п. 3.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (далі Правила № 76), має бути розміщена саме на житловому будинку. Така інформація на будинках, що обслуговує компанія позивача, не була розміщена. Фактично позивач визнав відсутність розміщення інформації на будинках, вказавши у поясненнях суду, що відповідна інформація надається мешканцям будинків шляхом її оприлюднення у всіх під`їздах, ліфтах тощо, а також через систему «споживач-об`єднана диспетчерська служба».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 (суддя ОСОБА_1 ) у задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 апеляційну скаргу позивача задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 скасовано. Позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 26.09.2019№178.

Постановою Верховного Суду від 08.06.2022 касаційну скаргу ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 прийнято адміністративну справу до провадження судді Маруліної Л.О. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.09.2022 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві подано до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про дотримання ним вимог законодавства під час проведення перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва». Наголошує про допущення позивачем порушень вимог пп. 3.4.5 п. 3.4 Правил № 76 та п. 12 ч. 1 ст. 15 Закону №1023-XII, оскільки на житлових будинках у доступному для мешканців місці відсутня необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація щодо списку організацій з зазначенням їхніх назв, адрес і номерів телефонів: власника жилого будинку; виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; виконавця послуг з теплопостачання; виконавця послуг з водопостачання та водовідведення; виконавця послуг з газопостачання; виконавця послуг з електропостачання; державної пожежної охорони; відділу поліції; швидкої медичної допомоги; аварійних служб житлового господарства, що забезпечують ліквідацію аварій у жилих будинках.

28.09.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.06.2022. Зокрема, наголошує на протиправності проведення відповідачем перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» та не порушенні останнім вимог Закону № 1023-XII.

13.10.2022 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві надійшли заперечення проти відповіді на відзив, в яких відповідач наполягає на недотриманні позивачем вимог Закону № 1023-XII, оскільки останній не надав належних і достатніх доказів надання споживачеві у доступній формі необхідної, достовірної та своєчасної інформації на житлових будинках у доступному для мешканців місцісписку організацій із зазначенням їхніх назв, адрес і номерів телефонів: власника житлового будинку; виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; виконавця послуг з теплопостачання; виконавця послуг з водопостачання та водовідведення; виконавця послуг з газопостачання; виконавця послуг з електропостачання; державної пожежної охорони; відділу міліції; швидкої медичної допомоги; санітарно-епідеміологічної станції; аварійних служб житлового господарства, що забезпечують ліквідацію аварій у жилих будинках.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Маруліна Л.О.) від 01.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22.12.2022.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

11.10.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 29.12.2022 №03-19/7789/22 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/19786/19.

11.10.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 прийнято адміністративну справу №640/19786/19 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Кушнової А.О. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 23.01.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів. Відкладено підготовче судове засідання на 15.02.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ураховуючи подане клопотання, протокольною ухвалою від 02.04.2024 суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Відповідно до Статуту позивача, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.01.2015 №10,КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку (п. 2.1 Статуту).

Підпунктами 2.2.1, 2.2.2., 2.2.4, 2.2.5, 2.2.38, 2.2.40 п.2.2. Статуту передбачено, що предметом діяльності підприємства є:

- утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку;

- надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням умов договорів у встановленому порядку;

- надання послуг з аварійного обслуговування внутрішньобудинкових та зовнішніх інженерних мереж, обслуговуванню ліфтового господарства та систем диспетчеризації, обслуговування димовентиляційних каналів, у встановленому порядку;

- надання послуг із ремонту житлового та нежитлового фонду, інженерного й ліфтового обладнання в установленому порядку;

- складання кошторисів витрат на утримання, ремонт та обслуговування житлового та нежитлового фонду;

- здійснення діяльності щодо розрахунку тарифів на утримання будинків і споруд та прибудинкової території в установленому порядку.

06.11.2018 наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів затверджено річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2019 рік. Пунктом 19063 до цього плану включено позивача, предмет здійснення заходу державного нагляду (контролю) - додержання законодавства про захист прав споживачів.

22.05.2019 позивачем отримано повідомлення ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 15.05.2019 № 219 про проведення планової перевірки в період з 24.06.2019 по 08.07.2019.

За результатами розгляду зазначеного повідомлення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» направлено відповідачу письмове звернення від 24.05.2019 № 2487/3 про наявність законодавчо встановлених підстав для недопущення проведення на підприємстві планової перевірки у зв`язку з перевищенням максимально допустимої тривалості планових заходів на підприємстві.

У подальшому, відповідачем виданий наказ від 18.06.2019 № 2890 про проведення планового заходу (перевірки), предмет заходу: дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, законодавства про захист прав споживачів (з проведенням відеофіксації).

На підставі наказу від 18.06.2019 № 2890 оформлено направлення на проведення заходу від 19.06.2019 № 2340, підписане т.в.о. заступника начальника ОСОБА_2 та засвідчене печаткою ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві.

Перед початком здійснення заходу державного нагляду (контролю) посадовими особами відповідача внесений запис до журналу реєстрації перевірок щодо проведення планової перевірки в період з 24.06.2019 по 08.07.2019 на підставі направлення від 19.06.2019 № 2340.

Результати перевірки оформлені актом від 08.07.2019 № 2890-1, у якому відображено, що перевірка проведена на підставі наказу від 18.06.2019 № 2890 та направлення від 19.06.2019 №2340.

Також у акті перевірки від 08.07.2019 № 2890-1 міститься висновок про порушення КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» п.12 ч. 1 ст. 15 Закону № 1023-XII.

Опис виявлених порушень в акті перевірки свідчить про те, що фактичною підставою для висновків про порушення п. 12 ч. 1 ст. 15 Закону № 1023-XII слугувало те, що в ході контрольно-вибіркового інспектування будинків, які обслуговує підприємство в частині надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій встановлено, що на будинках у доступному для мешканців місці відсутня інформація про власника житлового будинку-виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, виконавця послуг з теплопостачання, виконавця послуг з водопостачання та водовідведення, виконавця послуг з газопостачання, виконавця послуг з електропостачання, державної пожежної охорони, відділу поліції, швидкої медичної допомоги, аварійних служб житлового господарства, що забезпечують ліквідацію аварій у жилих будинках.

У зв`язку з відмовою уповноваженої особи позивача підписати та отримати акт, його 16.07.2019 направлено поштою на адресу позивача.

Крім того, 08.07.2019 складено припис №634 про усунення порушень вимог законодавства, яким зобов`язано позивача усунути виявлені порушення, надавши споживачам необхідну, доступну та достовірну інформацію.

06.09.2019 на адресу позивача направлено запрошення на розгляд справи про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону № 1023-XII, яке отримано 11.09.2019.

26.09.2019 тимчасово виконуючий обов`язки заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві на підставі акту перевірки від 08.07.2019 № 2890-1 прийняв постанову № 178 про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону № 1023-XII (далі - Постанова № 178), якою за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію до позивача застосовано штраф у розмірі 5 067 742,50 грн.

Уважаючи протиправною Постанову № 178КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» звернулося до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон № 1023-XII.

Згідно з п.п. 1, 13 ч. 1 ст. 26 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177 затверджено Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, який визначає процедуру накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів з суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб (їх філій, представництв, відділень) і фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів (далі Порядок № 1177).

Як зазначено у п.п. 2-4 Порядку № 1177на суб`єктів господарювання накладається стягнення у вигляді штрафу відповідно до ст. 23 Закону № 1023-XII. Накладати на суб`єктів господарювання штрафи, передбачені пунктом 2 цього Порядку, мають право Голова Держпродспоживслужби, його заступники, начальники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники у межах їх компетенції. Рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку. Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб`єкта господарювання. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб`єкта господарювання про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України №1023-ХІІ у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця (у випадках, визначених Законом України «Про електронну комерцію») - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з визначенням, закріпленим у ст. 1 Закону №1023-ХІІ, продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб, а продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Обсяг інформації про продукцію, закріплений у ч. 1 ст. 15 Закону №023-ХІІ, в якій зазначено, що така інформація повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї у відповідність, якщо законом чи відповідним технічним регламентом не встановлено інший порядок дій виробника (продавця) у таких випадках; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування.

Відповідно до ч. 2 цієї правової норми, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), визначеним відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі технічними регламентами, або прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Звертаючись з позовом до суду, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» наголошувало, зокрема, на тому, що перевірка позивача проведена відповідачем з порушенням вимог законодавства, оскільки не дотримано вимоги щодо сумарної тривалості всіх планових заходів, під час перевірки з боку відповідача брали участь неуповноважені на це особи, під час складання акту перевірки не була використана уніфікована форма такого.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі Закон № 877-V), за визначенням, наведеним у ст.1 якого, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За змістом ч.ч.1, 2ст. 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

У разі якщо суб`єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб`єкта господарювання.

Частинами 1, 5 ст. 5 Закону № 877-V встановлено, що планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Плановим періодом вважається рік, який обчислюється з 1 січня по 31 грудня планового року.

Внесення одного й того самого суб`єкта господарювання до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) різних органів державного нагляду (контролю) є підставою для проведення щодо такого суб`єкта господарювання комплексного планового заходу державного нагляду (контролю).

Суб`єкт господарювання має право відмовитися від проведення комплексного планового заходу державного нагляду (контролю) шляхом письмового звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. У такому разі перевірка такого суб`єкта господарювання проводиться згідно з річними планами органів державного нагляду (контролю).

Органи державного нагляду (контролю) щороку визначають перелік суб`єктів господарювання, які підлягають плановим заходам державного нагляду (контролю) у плановому періоді, та не пізніше 15 жовтня року, що передує плановому, забезпечують внесення відомостей про таких суб`єктів господарювання до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) для автоматичного виявлення нею суб`єктів господарювання, які підлягають комплексним плановим заходам державного нагляду (контролю).

Проект плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) формується інтегрованою автоматизованою системою державного нагляду (контролю).

Річні плани здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період з урахуванням узгоджених дат початку та строків здійснення визначених у плані здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) затверджують органи державного нагляду (контролю), оприлюднюють на своїх офіційних веб-сайтах та вносять відомості до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому.

Строк здійснення планового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`яти робочих днів.

Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Сумарна тривалість усіх планових заходів, що здійснюються органами державного нагляду (контролю) протягом календарного року щодо суб`єкта господарювання (комплексного планового заходу), не може перевищувати тридцяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`ятнадцяти робочих днів.

Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що наказом ГУ ДФС у м. Києві від 15.02.2019 №2063 призначено проведення документальної планової виїзної перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» з 25.03.2019 тривалістю 20 робочих днів, а наказом ГУ ДФС у м. Києві від 16.04.2019 № 4636 продовжено строк проведення такої з 22.04.2019 по дату завершення перевірки тривалістю 10 робочих днів.

Ураховуючи зазначене, перевірка позивача, результати якої оформлені актом від 08.07.2019 № 2890-1, проведена без дотримання встановлених ч.5 ст. 5 Закону № 877-V обмежень щодо сумарної тривалості усіх планових заходів.

При цьому посилання відповідача на те, що за ч. 2 ст. 2 Закону № 877-V дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів, зокрема, податкового контролю, не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма застосована відповідачем у редакції, з урахуванням змін, внесених відповідно до Закону України від 14.01.2020 №440-IX, який набирав чинності з 13.02.2020, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Водночас закріплення в ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, не скасовує обмежень щодо сумарної тривалості усіх планових заходів.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону № 877-V при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Суд звертає увагу, що акт перевірки від 08.07.2019 № 2890-1 складений ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві за формою, затвердженою наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України «Про затвердження форми акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів» від 29.01.2020 № 94.

Крім того відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.02.2020 у справі №808/3059/17, прийнятої у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, відсутність станом на час здійснення контролюючим органом планового заходу контролю відносно суб`єкта господарювання затвердженої уніфікованої форми акту не може бути підставою для обмеження контролюючого органу у здійсненні покладених на нього законодавством повноважень.

Суд звертає увагу й на висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №420/1850/20, згідно з якими відсутність затвердженої уніфікованої форми акта перевірки не може зупиняти виконання відповідачем (у тому випадку також територіальним органом Держпродспоживслужби) функцій та завдань, покладених на нього державою.

Твердження позивача про те, що планова перевірка була проведена іншими працівниками відповідача, а не тими, які зазначені в акті, який складено ще до початку проведення перевірки, а також те, що проведення планової перевірки було продовжено, суд сприймає критично, оскільки такі належними та достатніми доказами не підтверджені.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено оформлення наказу про проведення перевірки, в якому, зокрема, зазначено предмет перевірки, направлення про її проведення, а також здійснення працівниками відповідача запису в журналі перевірок.

Щодо встановлених ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві порушень з боку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», відповідно до Статуту, створене з метою забезпечення ефективного управління, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Предметом діяльності підприємства є, зокрема, утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплене підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового та нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності міста Києва, на договірних засадах у встановленому порядку.

При цьому між позивачем (за договором - замовник) і ТОВ Будівельна компанія «Фасад Констракшн» (за договором - виконавець) укладено договір про надання послуг з утримання будинків, споруд, об`єктів благоустрою і прибудинкових територій у житлових будинках комунальної власності неадміністративного мікрорайону «Центральна» Шевченківського району м. Києва від 20.12.2018 № 914.

При виконанні умов вказаного Договору сторони зобов`язуються керуватись, зокрема, наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» (пункт 1.5 Договору).

У пункті 3.4.5 цих Правил зазначено, що на жилому будинку у доступному для мешканців місці повинен вивішуватися список таких організацій з зазначенням їхніх назв, адрес і номерів телефонів: - власника житлового будинку; виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; виконавця послуг з теплопостачання; виконавця послуг з водопостачання та водовідведення; виконавця послуг з газопостачання; виконавця послуг з електропостачання; державної пожежної охорони; відділу міліції; швидкої медичної допомоги; санітарно-епідеміологічної станції; аварійних служб житлового господарства, що забезпечують ліквідацію аварій у жилих будинках.

Саме нерозміщення позивачем такої інформації і стало підставою для накладення відповідного стягнення.

Разом з тим, суд зазначає, що пунктом 1.1 розділу 1 Правил №76 передбачено, що ці Правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій:

- забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням;

- проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.

Контроль за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів здійснюється відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів.

Вимоги до зовнішнього благоустрою будинків і прибудинкових територій, передбачені у Правилах №76 визначені пунктом 3.4 розділу 3 «Утримання приміщень».

Отже, вимога щодо розміщення списку організацій із зазначенням їхніх назв, адрес і номерів телефонів, за відсутність якої застосовано до позивача санкцію, передбачену п.7 ч. 1 ст. 23 Закону №1023-ХІІ за порушення законодавства про захист прав споживачів, стосується саме дотримання правил утримання приміщень.

У свою чергу, як було зазначено вище, абз.3 п. 1.1 розділу 1 Правил №76 передбачає, що контроль за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів здійснюється відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про захист прав споживачів» та інших нормативно-правових актів.

Тобто Правилами №76 хоча і врегульований порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, але в питаннях функціонування жилих будівель та прибудинкових територій і єдиної технічної політики в житловій сфері, а не у сфері захисту прав споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів врегульовані Законом № 1023-XII.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону №1023-XII передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Водночас у ході судового розгляду справи відповідач в обґрунтування допущення позивачем порушень вимог Закону № 1023-XII, а саме, щодо відсутності необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію або продавця, посилався лише на відсутність на житлових будинках, які обслуговує КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», інформації, передбаченої пп. 3.4.5 п. 3.4 Правил № 76, якими, як вже зазначалось вище, хоча і врегульований порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій, але в питаннях функціонування жилих будівель та прибудинкових територій і єдиної технічної політики в житловій сфері, а не у сфері захисту прав споживачів.

У свою чергу позивач наголошує на тому, що зазначена вище інформація (інформаційні плакати) була розміщена на будинках, містилася в договорах про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в рахунках на оплату комунальних послуг, на підтвердження чого надано відповідні фотокопії, копії договорів та рахунків на оплату.

При цьому жодних інших доводів (доказів) щодо порушення позивачем вимог Закону №1023-XII відповідачем не зазначено (не надано), а судом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене в сукупності постанова ГУ Держпродспоживслужби в м.Києві від 26.09.2019№178 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інші доводи сторін не спростовують висновків, викладених судом у цьому рішенні.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд зазначає, що судове рішення про направлення справи на новий розгляд не є рішенням, прийнятим на користь однієї із сторін у справі, оскільки передбачає повторну передачу справи до суду відповідної інстанції для нового розгляду по суті.

Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що у випадках передачі справи на новий розгляд чи продовження розгляду розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює адміністративний суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Аналогічний підхід щодо розподілу судових витрат застосовано Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 17.10.2018 у справі №800/234/17, а також Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 28.02.2019 у справі №826/14412/17, від 16.07.2019 у справі №821/449/18.

Під час звернення до суду з адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 19 210,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 15.10.2019 №1890 у розмірі 2007,00 грн., від 31.10.2019 №322691 у розмірі 17203,00 грн., а також згідно платіжного доручення від 08.04.2020 №2340 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 28815,00 грн., разом - 48025,00 грн.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення, то сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві.

Судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. стягненню не підлягають, виходячи з такого.

Частинами 3, 4 та 5 ст.134 КАС України закріплено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За результатами аналізу наведених положень КАС України суд приходить до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Орловим О.О. 12.02.2019 укладено договір про надання правничої допомоги №18.

Розділом 4 цього договору передбачено, що договір може бути укладений на безоплатних умовах. Вартість послуг та умови оплати при необхідності встановлюються додатковою угодою. В разі домовленості по сплату адвокатських послуг з клієнтом за правову допомогу, надану адвокатом, клієнт сплачує кошти відповідно до виставлених адвокатом рахунків. Сума договору визначається відповідно до додатка №1 договору. Надання послуг підтверджується актом наданих послуг, що складається та підписується сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копії договору, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та оригінали платіжних доручень.

Однак, позивачем не надано додаткової угоди, додатка №1 до договору, рахунка та акта наданих послуг.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 26.09.2019 №178 про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів».

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (місцезнаходження 03151, м. Київ, вул. Волинська, 12, ідентифікаційний код 40414833) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (місцезнаходження 04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, ідентифікаційний код 34966254) судовий збір в сумі 48025,00 грн (сорок вісім тисяч двадцять п`ять грн 00 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.