Справа № 560/8227/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8227/24
РІШЕННЯ

іменем України

12 серпня 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як військовослужбовця, який звільняється зі служби за станом здоров`я;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 17 років 10 місяців 29 днів (з урахуванням періоду попередньої служби).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив військову службу по мобілізації у складі військової частини НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2023 № 212 з 27 липня 2023 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. При звільненні з військової служби позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як військовослужбовця, який звільняється зі служби за станом здоров`я нараховано та виплачено не було.

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому строк згідно ухвали не скористався, жодних документів до суду не подав.

Будь-яких заперечень чи клопотань у визначений законодавством термін від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

Позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах з 21.11.1991 по 29.10.1993, що становить 1 рік 11 місяців 9 днів.

В подальшому позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 17 травня 1995 року по 28 грудня 2007 року. Звільнений зі служби наказом Управління МВС України в Хмельницькій області від 24.12.2007 № 398 о/с відповідно до пункту 64 "Ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 28 грудня 2007 року в спеціальному званні "молодший лейтенант міліції". Вислуга на день звільнення в календарному обчисленні становить 14 років 06 місяців 19 днів.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", позивача повторно призвано на військову службу та зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 68-РС (по особовому складу) від 25.07.2023 був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2023 № 212 з 27 липня 2023 року позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

При звільненні з військової служби позивачу не було виплачено одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби як військовослужбовця, який звільняється зі служби за станом здоров`я.

У зв`язку із цим позивач звернувся із відповідним запитом до військової частини НОМЕР_1 .

На запит позивача, відповідач листом від 29.02.2024 №314 відмовив у нарахуванні та виплаті зазначеного виду грошового забезпечення.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не виплати в день звільнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Частиною першою статті 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII, в редакції чинній на момент звільнення позивача).

Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абзаців 1-4 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абзац 6 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI).

Водночас, абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII).

При цьому, частина 6 статті 2 Закону №2232-XII визначає такі види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, а сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 26.02.2022 по 27.07.2023 за мобілізацією.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин саме абзац 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом по мобілізації, а саме:

- особливий суб`єкт отримання допомоги - військовослужбовець, який був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- обмежений період виплати одноразової грошової допомоги - виплата здійснюється за період проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- при виплаті такої допомоги не враховується період попередньої військової служби у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Відтак, саме положення абзацу 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI, як положення спеціальної правової норми, є застосовними до спірних правовідносин щодо наявності у позивача, як у військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом, у зв`язку з мобілізацією, права на одноразову грошову допомогу, а не правові норми абзацу 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI, на які помилково посилається позивач.

Як зазначено вище, абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI зокрема передбачено, що умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог абзацу 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 17 вересня 2014 року №460, якою затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок №460).

Правовими нормами пунктів 1 - 4 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова №393).

Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Згідно з абз. 7 п. 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Так, позивач в позовній заяві вказує на те, що маючи на момент звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення 27.07.2023 календарну вислугу 17 років 10 місяці 29 днів, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби за кожен рік служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

Водночас, з аналізу статті 15 Закону №2011, пункту 10 Постанови №393, а також пункту 2 Порядку №460 слідує, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, при повторному звільненні здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час.

Положеннями статті 15 Закону №2011, пункту 10 Постанови №393, а також пункту 2 Порядку №460 встановлено лише один виняток, за умови якого військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби у мирний час.

Разом з тим, на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ (28.12.2007) частина 1 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XIІ від 09.04.1992 передбачала, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, як встановлено судом, згідно з витягом із наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24.12.2007 №398о/с відповідно до "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" звільнено з органів МВС молодшого лейтенанта ОСОБА_1 за пунктом 64 «Ж» (за власним бажанням). Вислуга років станом на 24.12.2007 становить у календарному обчисленні 14 років 06 місяців 19 днів, з урахуванням пільгової служби 20 років 10 місяців 09 днів.

Таким чином, частина 1 ст. 9 Закону № 2262 не поширювалась на осіб, які звільнялись за власним бажанням.

Суд в межах спірних правовідносинах зазначає, що факт ненабуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні не може надавати останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років, оскільки попереднє звільнення позивача пов`язане з звільненням зі служби за власним бажанням.

Вказана обставина взагалі виключала можливість отримання позивачем одноразової допомоги при попередньому звільненні.

З огляду на наведене, позивач не тільки не набув при попередньому звільненні 24.12.2007 права на виплату одноразової грошової допомоги, але і не міг його набути зважаючи на підстави звільнення з військової служби.

Тобто, у цьому випадку, за встановлених судом обставин справи, має місце не факт ненабуття позивачем права на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні, а відсутність такого права взагалі, а отже відсутні підстави, визначені в статті 15 Закону №2011-XII, пункті 10 Постанови №393, а також пункті 2 Порядку №460, зокрема, для виплати одноразової грошової допомоги позивачу з урахуванням періоду попередньої служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 580/388/21.

Таким чином, враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить висновку, що при звільненні з військової служби НОМЕР_1 ОСОБА_1 , як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, не набув права на одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за весь період календарної служби, який становить 17 років 10 місяців 29 днів (з урахуванням періоду попередньої служби).

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя П.І. Салюк