Справа № 280/4505/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 серпня 2024 року Справа № 280/4505/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник адвокат Плужник Максим Валерійович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27.11.2017 по 28.02.2018 у розмірі 1750,57 грн.;

стягнути з Військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 27.11.2017 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року у розмірі 15550,97 грн.

стягнути з Військової частини НОМЕР_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Наказом ТВО командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 27.11.2019 № 287 позивача звільнено з військової служби у запас згідно ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я), виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі 280/5070/22 зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення за період з 27.10.2017 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення. Рішення набрало законної сили. Однак, при виконанні рішення суду Військовою частиною НОМЕР_3 для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 27.10.2017 по 28.02.2018 взято базовий місяць - грудень 2015 року, замість належного 2008 року. Позивач звернувся до Шевченківського державного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного-міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про надання інформації про хід виконання судового рішення по справі №280/5070/22. Однак, станом на дату звернення до суду відповідь так і не отримав. Вважаючи розрахунок щодо виплати індексації грошового забезпечення за період не вірним позивач звернувся до спеціаліста-бухгалтера з метою правильного та кваліфікованого розрахунку індексації грошового забезпечення. Спеціалістом-бухгалтером, ОСОБА_2 , надано висновок відповідно до якого при розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 27.10.2017 по 28.02.2018 повинен бути взятий базовий місяць січень 2008 року (як встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/24) та відповідно не може бути змінено, а також надано відповідний розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 27.10.2017 по 28.02.2018 відповідно до якого сума індексації грошового забезпечення склала 17301,54 грн. Із діями та відповідним розрахунком Військової частини НОМЕР_3 позивач не згоден у повному обсязі, вважає їх такими, що суперечить нормам чинного законодавства України у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом. Позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

01 квітня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшло доповнення до позовної заяви в якому позивач просить суд: «зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області мені відповідно пенсійній справі № N (А6706) за дорученням № DN(А6706)51 199061 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят одну) грн. 28 коп. заборгованості».

30 травня 2024 року до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_3 на позовну заяву. Відповідач проти вимог, викладених в позовній заяві, заперечує в повному обсязі та зазначає, що позивач вже звертався до суду та просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період 27.10.2017 по 28.02.2018. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі № 280/5070/22 виконано у 2024 році, на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти в розмірі 1750,57 грн. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України - не було. Також звертаємо увагу на те, що Порядок № 1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки. Також, відповідач вказує на те що, місяць підвищення окладів, або так званий базовий місяць, з`явиться якщо починаючи з 1 грудня 2015 року або пізніше буде підвищено розмір грошового забезпечення за посадою, яку обіймає працівник. Або ж коли працівник-військовослужбовець з 1 грудня 2015 року буде новоприйнятим, «переведеним» або ж таким, що вийшов на роботу з декретної відпустки (для них суму індексації навіть без збільшення окладу також будемо визначати по-новому : від місяця останнього підвищення окладу за займаною посадою). Якщо ж до штатного розпису буде введено нові посади (які раніше були передбачені), то базовим місяцем буде місяць введення такої посади до штатного розпису. Тобто твердження позивача, щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 27.11.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року є безпідставним. Також, відповідач вказує на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду та не подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду і заперечує проти задоволення вимог про стягнення судових витрат. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Артоуз О.О. з 01 липня по 11 серпня 2024 року у щорічній відпустці розгляд справи здійснюється у перший робочий день після виходу судді із відпустки.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 27.10.2017 по 27.11.2019 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі № 280/5070/22 (набрало законної сили 09.03.2023) адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 27.10.2017 по 28.02.2018 (включно), зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.10.2017 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно довідки-розрахунку від 29.03.2024 відповідачем відповідно до рішення суду від 07.12.2022 № 280/5070/22 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 у сумі 1750,57 грн.

Вважаючи не вірним вказаний розрахунок позивач звернувся до спеціаліста ОСОБА_2 за відповідним висновком.

Згідно висновку спеціаліста від 17.04.2024 на розгляд винесено питання: яка сума індексації грошового забезпечення повинна бути нарахована та виплачена за період служби у військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 27.10.2017 по 28.02.2018. За висновками дослідження: за період служби у військовій частині НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 27.10.2017 по 28.02.2018 повинна бути нарахована та виплачена сума індексації грошового забезпечення 17301,54 грн. Для розрахунку взято базовий місяць - січень 2008 року, як зазначено у рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/22.

Вважаючи, що відповідачем невірно проведено нарахування індексації грошового забезпечення на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/22 позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як зазначено у ч. 3 ст. 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується з діями відповідача вчиненими у ході виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/22, яке набрало законної сили 09.03.2023, а саме - невірний розрахунок індексації грошового забезпечення.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами щодо індексації грошового забезпечення за період з 27.11.2017 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року вже вирішені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/22 та перейшли до стадії виконання судового рішення, а саме нарахування на підставі цього судового рішення індексації грошового забезпечення за період з 27.11.2017 по 28.02.2018.

У ст. 14 КАС України зазначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно із ч.1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В абз. 1 пп. 3.2 п. 3, п.4 рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина. Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм законодавства вказує, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси то він повинен був звернутись до суду в порядку ст.382, 383 КАС України, а не пред`являти новий позов.

Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 в справі № 806/2143/15, від 21.12.2020 в справі № 440/1810/19, від 25.02.2021 в справі № 640/13599/20, від 30.03.2021 в справі № 580/3376/20, від 27.04.2021 в справі № 460/418/20, від 17.01.2023 в справі № 520/5864/22.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а.

Також потрібно враховувати те, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми КАС України.

У зв`язку з вказаним, суд доходить висновку про те, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/22, то відповідно, ним невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Суд зауважує, що право на судовий захист не є абсолютним. Для звернення до суду повинен дотримуватись певний порядок. Якщо особа цього порядку не дотримується, зокрема щодо процедури звернення до суду в порядку того чи іншого провадження, то не можна вести мову про порушення права на судовий захист.

Окрім того, суд зазначає, що контроль за виконанням судового рішення в справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу. Тобто, позивач має можливість для забезпечення належного виконання судового рішення скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 287 КАС України.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд роз`яснює, що позивач не позбавлений права звернутись до суду в порядку ст.382, 383 КАС України із заявою про вжиття відповідних заходів судового контрою за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 280/5070/22.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник адвокат Плужник Максим Валерійович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12 серпня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз