Справа № 160/19337/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
17 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ №646 о/с від 26.06.2024 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області «По особовому складу» в частині, якою відповідно до пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» наказано перемістити відповідно до частин 1 та 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» та частини 1 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» перевести для подальшого проходження служби (в інтересах служби): старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0122914) на посаду інспектора взводу охорони полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький), установивши йому посадовий оклад у розмірі 2400 гривень, надбавку за специфічні умови проходження служби у розмірі 40 відсотків, звільнивши з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №5 Кам`янського районного управління поліції, з 27 червня 2024 року;
- поновити ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №5 Кам`янського районного управління поліції.
Ухвалою від 18 липня 2024 року суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 20 серпня 2024 року о 11:30.
23.07.2024 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення у позову, у якій просить зупинити дію наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 646 від 26.06.2024 року «По особовому складу», в частині переведення для подальшого проходження служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на посаду інспектора взводу охорони полку поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький), установивши йому посадовий оклад у розмірі 2400 гривень, надбавку за специфічні умови проходження служби у розмірі 40 відсотків, звільнивши з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 5 Кам`янського районного управління поліції, з 27 червня 2024 року, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
В обґрунтування позовної заяви заявник зазначив, що підрозділ, до якого переведено позивача базується та виконує задачі у Донецькій області на лінії зіткнення, територія якої може в будь-який момент бути переведена до категорії територій активних бойових дій.
Крім того, оскаржуваним наказом позивача, у тому числі звільнено з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 5 Кам`янського районного управління поліції, тобто вказана посада на даний час є вакантною і на неї можливо призначити іншого працівника, тому призначення на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 5 Кам`янського районного управління поліції.
На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вкрай негативних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ніколайчук С.В. перебувала у щорічній відпустці з 24.07.2024 по 09.08.2024 року, тому розгляд заяви здійснено суддею у перший робочий день 12.08.2024 року.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Положеннями ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно із ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З викладеного слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, та ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частина 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види забезпечення позову, згідно з якою позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Водночас, сама лише незгода позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання його протиправнимне є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Позивач посилається на очевидність ознак протиправності наказу № 646 о/с від 26.06.2024, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому таке обґрунтування вимог заяви є безпідставним.
Суд зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтовував необхідність застосування таких заходів тим, що оскаржувані накази органів Національної поліції, на його думку, прийнято протиправно, а тому вони підлягають скасуванню.
Очевидна протиправність прийнятих наказів стосовно позивача має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо). Позивач посилається на очевидність ознак протиправності таких наказів відповідачів, тобто на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, та наявність яких має встановлюватися судом під час розгляду адміністративної справи, та ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог.
Суд зазначає, що факт протиправності оскаржуваних наказів потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх доказів у справі.
Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові у справі №800/521/17 від 28.03.2018 року, позов не може бути забезпечено таким способам, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.
Суд виходить із того, що в цій адміністративній справі кінцева мета позивача за результатом розгляду справи по суті скасування наказів (актів індивідуальної дії) та поновлення на посаді яку він раніше займав.
Тому, забезпечивши цей позов шляхом зупинення дії наказу в частині переведення, суд фактично продовжить службові відносини між позивачем та відповідачем (роботодавцем) за попередньою посадою. Такі правові наслідки будуть аналогічні тим, що могли б настати у разі задоволення позову у даній справі.
Тобто, задоволення заяви позивача вказуватиме на те, що судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Наведені позивачем обґрунтування не свідчать про існування обставин визначених частиною 2 статті 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а саме не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має на меті звернутися до суду.
Враховуючи викладене, суд зробив висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись статтями 150 154, 156, 243, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук