Справа № 280/3945/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 серпня 2024 року Справа № 280/3945/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник Сердюченко Володимир Володимирович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення додаткової винагороди, виплати на оздоровлення за 2024 рік, середнього заробітку за час затримки розрахунку з вини роботодавця

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) про стягнення додаткової винагороди, виплати на оздоровлення за 2024 рік, середнього заробітку за час затримки розрахунку з вини роботодавця, відповідно до якої (з урахуванням уточненої позовної заяви) позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 в день звільнення та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 22 дні затримки розрахунку.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач 15.02.2023 мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 09.01.2024 звільнено з військової служби та 31.01.2024 проведено останній розрахунок і зараховано на його банківський рахунок 32 227 грн 64 коп. Більше жодних коштів не надходило. Позивач вважає, що порушено його права, зокрема: не нараховано та не виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та не нараховано та не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку з вини роботодавця. У витязі з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 09.01.2024 №9 зазначено про виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) від 08.01.2024 № 8. Фактично ж позивачу виплату на оздоровлення за 2024 рік не проведено, що є бездіяльністю зі сторони відповідача. Оскільки, наказ прийнято та грошову допомогу на оздоровлення фактично не виплачено, позивач звертається з відповідною вимогою. Позивач був звільнений з військової служби 09.01.2024, а останній фактичний розрахунок з позивачем було проведено 31.01.2024, у зв`язку з чим виникла затримка розрахунку з вини роботодавця 22 дні. Позивач просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06.05.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 21.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) та витребувано у відповідача копію матеріалів пенсійної справи позивача.

18 червня 2024 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач не згоден з позовними вимогами в повному обсязі. У відзиві відповідач зазначає про пропуск позивачем строку для звернення до адміністративного суду. Також, стосовно виплати допомоги на оздоровлення за 2024 рік, відповідач вказує, що зазначена допомога не виплачена з причин того, що позивач не набув на неї права. Позивач з відповідним рапортом на отримання допомоги на оздоровлення до командування не звертався. Ніяких доказів про існування вказаного рапорту він не наводить. За відсутністю відповідного рапорту особи, право на отримання допомоги на оздоровлення не може виникати у зв`язку із отриманням права на щорічну відпустку, раніше 1 лютого відповідного року. Щодо посилання позивача на зазначенні у витязі з наказу № 9 від 09.01.2024 про його звільнення запису про те, що допомога на оздоровлення вже йому сплачена, то зазначений запис зроблений помилково виконавцем при переробленні іншого документа в електронному вигляді. Наказ №8 від 08.01.2024 не містить відомостей про позивача. Враховуючи те, що з зазначеного запису у витязі з наказу №9 від 09.01.2024 не виникає право позивача на отримання грошової допомоги на оздоровлення (оскільки там зазначено, що вона вже сплачена, тобто сплачувати її не потрібно), а факт сплати не відповідає дійсності, відповідач вважає, що до цього запису слід віднестись як до нікчемного, який дійсно зроблений у результаті технічної помилки. Крім того, позивач необґрунтовано зазначає суму грошової допомоги на оздоровлення. Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні відповідач наголошує на тому, що вона є похідною від перших двох. Оскільки відповідач вважає, що розрахунки з позивачем були здійснені своєчасно і у повному обсязі, він не визнає вимогу виплати середньомісячного заробітку у зв`язку із затримання виплати належних коштів за відсутністю такого затримання. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2024 витребувано у сторін додаткові докази по справі.

Відповідачем 02.07.2024 надано витребувані ухвалою суду від 24.06.2024 докази.

04 липня 2024 року до суду надійшли витребувані у ІНФОРМАЦІЯ_5 докази.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Артоуз О.О. з 01 липня по 11 серпня 2024 року у щорічній відпустці розгляд справи здійснюється у перший робочий день після виходу судді із відпустки.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Шевченківським РВ ГУ МВС України в Запорізькій області 25.03.2009.

З 15.02.2023 по 09.01.2024 ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.01.2024 № 9 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця 1 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 , звільненого з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) № 01-РС від 06.01.2024 у запас за підпунктом "г" через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що справи та посаду здав і направити для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_9 . З 09.01.2024 виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Зі сніданку 10.01.2024 зняти з котлового забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_10 та з продовольчого забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_11 . Вислуга років станом на 09.01.2024: календарна - 02 роки 02 місяці 21 день; пільгова - 00 років 00 місяці 00 днів; загальна - 02 роки 02 місяці 21 день. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, за період з "01" по "09" січня 2024 року. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана в кількості 25 (двадцять п`ять) календарних днів. Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"виплатити грошову компенсацію за 25 (двадцять п`ять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік. Відпустка за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення використана у кількості 4 (чотири) календарні дні відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №410 від 23.11.2023. Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік виплачена, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №8 від 08.01.2024. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, не отримував. Виплатити відповідно до Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 в розмірі 4 (чотири) відсотки місячного грошового забезпечення за 10 (десять) повних місяців служби.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 10.01.2024 № 10 (по стройовій частині) внесено зміни до наказу від 09.01.2024 № 9, а саме: пункт 1 викладено в новій редакції: старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця 1 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 , звільненого з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №01-РС від 06.01.2024 у запас за підпунктом "г" через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що справи та посаду здав і направити для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_9 . З 09.01.2024 виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення. Зі сніданку 10.01.2024 зняти з котлового забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_10 та з продовольчого забезпечення в ІНФОРМАЦІЯ_11 . Вислуга років станом на 09.01.2024: календарна - 02 роки 02 місяці 21 день; пільгова - 00 років 00 місяці 00 днів; загальна - 02 роки 02 місяці 21 день. Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років, за період з "01" по "09" січня 2024 року. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана в кількості 25 (двадцять п`ять) календарних днів. Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 25 (двадцять п`ять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік. Відпустка за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення використана у кількості 4 (чотири) календарні дні відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 (по стройовій частині) №410 від 23.11.2023. Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 не отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, не отримував. Виплатити відповідно до Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 в розмірі 4 (чотири) відсотки місячного грошового забезпечення за 10 (десять) повних місяців служби.

Згідно довідки від 29.02.2024 №77/1/Ф за період з 01.01.2024 по 09.01.2024 позивачу належали до виплати кошти у сумі 32 227,64 грн, що включали в себе: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавку за особливості проходження військової служби, премію, вихідну допомогу, компенсацію відпустки.

Кошти у сумі 32 227,64 грн надійшли на рахунок ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 31.01.2024.

Вважаючи протиправним невиплату допомоги на оздоровлення за 2024 рік та компенсацію за час затримки розрахунку позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року який триває і до сьогодні.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин)) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 №2105-IX, постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2 - 4 цієї статті Закону № 2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно, до ч. 2 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.

Згідно ч. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений Наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 1 - 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, грошова допомога для оздоровлення виплачується за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача із рапортом про надання йому допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку.

Окрім того, з огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що позивач не набув права на надання щорічної основної відпустки за 2024 рік, а відповідно і не набув права на отримання грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік.

На переконання суду, зазначення у первинній редакції наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.01.2024 № 9 (по стройовій частині) про те, що позивачу виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2024 рік не свідчить про виникнення у останнього права на отримання допомоги для оздоровлення. Вказаний пункт наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.01.2024 № 9 (по стройовій частині) за своїм змістом констатує факт виплати позивачу такої допомоги. Окрім того, як пояснено відповідачем, наведений пункт є помилковим, що підтверджується наданими доказами.

Також, як встановлено судом, позивачем наказ ІНФОРМАЦІЯ_5 від 09.01.2024 № 9 (по стройовій частині) не оскаржувався.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви в цій частині.

Щодо виплати позивачу середнього заробітку за 22 дні затримки розрахунку суд зазначає наступне.

Ані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем (у цьому випадку ІНФОРМАЦІЯ_12 ) строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, оскільки жодними нормативними актами не врегульовано питання строків повного проведення розрахунку при звільненні із військової служби, а також не встановлено правових наслідків недотримання такого строку, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Відповідно до пункту 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі №821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст. 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.

Як встановлено судом з матеріалів справи фактичний розрахунок з позивачем проведено лише 31.01.2024 тоді як виключено зі списків особового складу з 09.01.2024.

Тобто, відповідачем допущено затримку проведення остаточного розрахунку з позивачем на 22 дні.

Суд зазначає, що відповідачем вказане не заперечується.

Як наслідок, бездіяльність відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні позивача є протиправною. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає, що згідно з частинами 1, 2 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення відповідачем позивачу про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні до отримання відповіді на адвокатський запит у березні 2024 року.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно положень ч. 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за даним позовом, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Доказів понесення позивачем інших витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник Сердюченко Володимир Володимирович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення додаткової винагороди, виплати на оздоровлення за 2024 рік, середнього заробітку за час затримки розрахунку з вини роботодавця - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо непроведення розрахунку з ОСОБА_1 в день звільнення;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 22 дні затримки розрахунку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12 серпня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз