Справа № 207/1628/22
Суддя: Юрченко І. М.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 207/1628/22
№ 2-а/207/8/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора ВБДР ППП в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП старшого лейтенанта поліції Шевченко Станіслава Вадимовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА № 482812 від 03 червня 2022 року, провадження по справі закрити.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що 03 червня 2022 року близько 10 год. 00 хв., керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в м.Кривий Ріг, він був зупинений інспектором ВБДР ППП в м.Кривий Ріг УПП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , який звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху, а саме, в керуванні транспортним засобом, на якому в наявності на лобовому склі зазначеного автомобіля тріщини більше 50 мм та у відсутності одного сидіння в салоні автомобіля (18 сидінь замість 19, що вказані в технічному паспорті автомобіля), за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст. 121 КУпАП, та склав на нього постанову про адміністративне правопорушення. Отже, постановою серії БАА № 482812 про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 680 гривень за порушення, передбачене ч. 2 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП є незаконним та необґрунтованим, що підтверджується наступним.

По-перше, наказом Держспоживстандарту України від 28 грудня 2010 р. № 630 скасовано ДСТУ 3649-97, згідно п.11.2 якого «Не дозволяється наявність тріщини на вітровому склі в районі склоочисників більше 50 мм» (на який посилається інспектор), крім того, Державний стандарт України ДСТУ 3649-2010 встановлює вимоги щодо безпечності та методи контролювання технічного стану КТЗ, що перебувають в експлуатуванні та не є визначальником адміністративних правопорушень, оскільки не встановлює адміністративну відповідальність за технічний стан транспортних засобів. Також, зазначений стандарт не є маркером правопорушень, передбачених ПДР України та КУпАП, жодний пункт ПДР України не визначає наявність тріщини більш 50 мм як правопорушення.

По-друге, згідно з п.31.6 ПДР України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких:

а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю;

б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів;

в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма;

г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

Згідно з п.31.5 ПДР України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил. Отже, тріщина на лобовому склі в жодному разі не забороняла йому рух на автомобілі.

По-третє, одне пасажирське сидіння в автомобілі зняте власником задля ремонту, цей факт та дія власника не є переобладнанням транспортного засобу і тому не потребує узгодження з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС згідно п. 32.2 б ПДР України.

Підкреслює, що звинувачення його в порушенні правил дорожнього руху без зазначення інспектором пункту ПДР України (який він, на думку поліцейського, порушив) є абсолютно бездоказовим та нічим необґрунтованим, а постанова, винесена з порушеннями прав та чинного законодавства України, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судові засідання не з`явилися, надано пояснення, відповідно до яких позов не визнається, зазначено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 121 КУпАП, інспектор, як працівник поліції, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Таким чином вважають, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 482812 від 03 червня 2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню. Враховуючи вищезазначене, просять в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

За таких обставин суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вивчивши доводи позивача, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 482812 від 03 червня 2022 року, ОСОБА_1 03 червня 2022 року о 10 год. 00 хв., , в м.Кривий Ріг керував автомобілем Mercedes-Benz , д.н.з. НОМЕР_1 , на якому на лобовому склі наявна тріщина більше 50 мм та відсутнє одне сидіння в салоні автомобіля (18 сидінь замість 19, що вказані в технічному паспорті автомобіля), чим порушив п. 31.1, 32.2 б ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.2 ст. 121 КУпАП.

Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог пункту 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до вимог пункту 32.2 б ПДР України, з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС узгоджуються: переобладнання транспортних засобів.

Частиною 1 статті 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеної норми можна дійти висновку, що відповідальність за частиною другою статті 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Приймаючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 121 КУпАП, відповідач послався на допущення позивачем порушення вимог п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

У зазначеному ДСТУ 3649:2010 викладені вимоги до технічного стану автотранспортних засобів, які знаходяться в експлуатації.

Згідно з пунктом 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Зокрема, підпунктом 6.8.5 пункту 6.8 ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

При цьому, приписами ДСТУ 3649:2010 такі пошкодження не віднесено до технічної несправності автомобіля.

Крім цього, вказані ДСТУ 3649:2010 застосовуються при обстеженні технічного стану автомобіля відповідними організаціями, яким надано право здійснювати перевірку технічного стану транспортного засобу, а не водіями, які керуючи т/з зобов`язані дотримуватись Правил дорожнього руху України, а не ДСТУ.

Приписами підпункту 31.4 пункту 31 ПДР заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У цьому пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація.

При цьому, вказаний перелік технічних несправностей не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

У розумінні ПДР тріщина на склі автомобіля позивача не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Враховуючи, що наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників згідно вимог пунктом 31 ПДР не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, а відповідальність відповідно до ч.2 ст. 121 КУпАП настає саме у разі керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічні несправності, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст. 121 КУпАП є незаконним.

Відтак, наявність тріщин та сколів на вітровому склі в зоні склоочисників транспортного засобу не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції частини другої статті 121 КУпАП, виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за цією нормою КУпАП.

Із системного аналізу діючого законодавства України про адміністративні правопорушення вбачається, що саме порушення ПДР, а не стандартів ДСТУ є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому відповідачем не надано доказів того, що наявність тріщини чи сколів в районі роботи склоочисників не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

Також слід зазначити , що на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідач подав відеозапис (а.с.34).

Суд звертає увагу на те, що відеозапис, наданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем п. 6.8.5 ДСТУ 3649 від 2010 та п. 31.1, 32.2 б ПДР України, не може вважатися належним доказом, оскільки оскаржувана постанова серії БАА № 482812 від 03.06.2022 року не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, хоча частиною 3 статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Доводи відповідача про порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України ґрунтуються на тому, що позивач керував транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має технічну несправність, а саме тріщину на вітровому склі в зоні роботи склоочисників. При цьому на наданому відповідачем відеозапису чітко видно, що позивач не керував транспортним засобом. Спочатку на відеозапису відображено, що мікроавтобус стоїть, поліцейські також стоять на відстані від цього транспортного засобу. Потім вони підходять до мікроавтобуса, при цьому позивач знаходився не в кабіні водія і не за кермом мікроавтобусу, а в пасажирському салоні, що в принципі виключає керування ним транспортним засобом.

Як зазначалося вище, п. 31.3. Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Пунктом 31.1 Правил дорожнього руху України визначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

В той же час, у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відсутні відомості про те, які допущені порушення вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху при нібито відсутності одного сидіння (18 сидінь замість 19, що вказані в технічному паспорті автомобіля).

Разом з тим, п. 31.1, п. 31.3 (а) Правил дорожнього руху України не містить заборони щодо експлуатації транспортних засобів з більшою чи меншою кількістю місць для сидіння, оскільки в зазначених пунктах ПДР відсутнє посилання на ДСТУ-3649/2010.

Зокрема, за керування транспортним засобом з більшою чи меншою кількістю місць для сидіння не передбачено відповідальності за ч. 2ст. 121 КУпАП.

Отже, притягнення позивача до адміністративної відповідальності з цих підстав не ґрунтується на законі.

Також слід зазначити наступне.

Закон України «Про автомобільний транспорт» у частині першій статті 20 встановлює, що конструкція та технічний стан транспортних засобів, а також їх частини мають відповідати вимогам, порядок визначення яких установлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до змісту п.п. 2, 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1166 «Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються», конструкція колісного засобу повинна відповідати ідентифікаційним даним, визначеним на дату його реєстрації (з урахуванням змін), зокрема, згідно з документами щодо переобладнання колісного засобу.

Згідно п. 1.10 Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 №521, переобладнання - зміни типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції КТЗ, що перебувають в експлуатації, які порушують чи можуть порушити відповідність цього КТЗ вимогам нормативних документів щодо безпечності конструкції, наприклад, зміни: повної маси та її розподілу по осях; центру мас; типу двигуна, його маси і потужності; колісної бази чи колісної формули; конструкції систем світлової сигналізації, гальмового і рульового керування та трансмісії; зовнішньої поверхні кузова; захисних пристроїв; установки кабіни, кузова чи їхніх деталей; спеціального обладнання і номерних агрегатів тощо, не передбачених нормативно-технічною документацією на такий КТЗ.

Відповідно до частин 1, 4 статті 32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Зазначеним Порядком у пункті 33 у якості підстави проведення перереєстрації транспортних засобі визначено, в тому числі, переобладнання транспортного засобу чи заміна кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Пунктом 37 цього ж Порядку визначено, що власникам переобладнаних транспортних засобів видаються нові свідоцтва про реєстрацію із зазначенням нових ідентифікаційних номерів складових частин або особливостей конструкції, що виникли в результаті її зміни.

Згідно з п. 4.6 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379, під час перереєстрації переобладнаних ТЗ працівниками Центру вносяться корективи до наявних автоматизованих баз даних та проводиться заміна свідоцтва про реєстрацію ТЗ. До графи «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію ТЗ уноситься запис про виконане переобладнання або особливості конструкції.

Таким чином за змістом наведених норм права встановлені чіткі критерії, відповідно до яких зміни параметрів конструкції транспортного засобу вважаються його переобладнанням та підтягають відображенню у його реєстраційних документах.

Виходячи з вищевикладеного, зняття пасажирських сидінь слід вважати переобладнанням за умови, що це призвело до зміни типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортного засобу, а також за умови, що проведені зміни не відповідають правилам, нормативам і стандартам України та не передбачені нормативно-технічною документацією на такий ТЗ.

В данному випадку одне пасажирське сидіння в автомобілі зняте власником задля ремонту, цей факт та дія власника не є переобладнанням транспортного засобу і тому не потребує узгодження з територіальними органами з надання сервісних послуг МВС згідно п. 32.2 б ПДР України.

На підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, в оскаржуваній постанові відповідачем не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, з якої неможливо однозначно встановити чи керував позивач транспортним засобом, технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього ружу і технічної експлуатації, оскільки позивач стверджує, що зазначена тріщина є незначною, на роботу склоочисників не впливає.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанову серії БАА № 482812 від 03 червня 2022 по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 2 ст. 121 КУпАП слід вважати винесеною бездоказово, в порушення прав позивача, такою, що ґрунтується на припущеннях, тому вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частин 1,2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У рішенні від 31.07.2008 року по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Окрім зазначеного вище суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, на думку суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення в даному випадку порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

При цьому, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП, у ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.

Так, у ч.3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тож, на основі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваних постанов у справах про адміністративні правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, тож з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити адміністративний позов.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 11, 14, 73, 74, 77, 122, 241-246, 250, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до Департаменту патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження за адресою: 03048, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3, Інспектора ВБДР ППП в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП старшого лейтенанта поліції Шевченко Станіслава Вадимовича, місцезнаходження за адресою: 50069, м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, буд. 11 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАА № 482812 від 03 червня 2022 року складену інспектором ВБДР ППП в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Шевченком Станіславом Вадимовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП та провадження в справі закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 20 січня 2023 року

Суддя І.М. Юрченко