Справа № 140/35708/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35708/23 пров. № А/857/7574/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОПРІМ» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень та карток відмови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Андрусенко О.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОПРІМ» (далі ТзОВ «БІОПРІМ» звернулось в суд з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023, та № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023; визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002176 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000002177 від 13.06.2023 та № UA205140/2023/000002341 від 20.06.2023.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою митного оформлення товарів декларант позивача подав до Волинської митниці митні декларації (далі МД), однак службовими особами Волинської митниці було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002176 від 13.06.2023, № UA205140/2023/002177 від 13.06.2023 та № UA205140/2023/002341 від 20.06.2023. При цьому митний орган прийшов до висновку, що вартість товарів, що ввозяться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи, не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності. Вказує, що не погоджується із такими рішеннями й вважає, що для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі МК України) його декларант надав документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів за першим методом, подані документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена за товар та в своїй сукупності дають можливість визначити митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості товару. Зазначає, що відповідно до пункту 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Зауважує, що законодавство не визначає конкретно, які саме транспортні документи це мають бути, тому відповідно до цієї норми було подано до митного оформлення договір надання транспортно-експедиційних та митно-брокерських послуг № 01/02/2023 від 01.02.2023, довідку про транспортні витрати № 14 від 19.06.2023, міжнародну товаро-транспортну накладну CMR №20230615 від 15.06.2023, в цих документах вказана вся необхідна для визначення митної вартості інформація. Вважає, що відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товарів, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 13.06.2023 № UA205140/2023/000389/2, від 13.06.2023 № UA205140/2023/000390/2, від 20.06.2023 № UA205140/2023/000413/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.06.2023 № UA205140/2023/002176, від 13.06.2023 № UA205140/2023/002177, від 20.06.2023 № UA205140/2023/002341.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню. Відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості як самого товару, так і витрат понесених на його транспортування та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях. У спірних рішеннях митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими. На думку суду першої інстанції, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу. Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, а тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам МК України. Враховуючи, що картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення винесені з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям оскажуваних рішень про коригування митної вартості товарів, які судом визнано протиправними та скасовано, тому, виходячи з наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вказані картки відмови також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товарів які ввозяться по вищевказаним митним деклараціям на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Вказує, що оскільки надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган мав право на витребування додаткових документів, та підстав для сумніву щодо достовірності заявленій митній вартості за першим методом. Звертає увагу на те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару на момент здійснення митного контролю та митного оформлення покладається на декларанта. Зазначає, що під час порівняння рівня заявленої декларантом митної вартості товару з митною вартістю такого ж товару, інформація щодо якого внесена до ЄАІС Держмитслужби, встановлено, що вартість заявленого до митного оформлення товару є меншою від мінімального рівня митної вартості, інформація щодо якої міститься в ЄАІС. З огляду на наведене вище, вважає прийняті рішення про коригування митної вартості № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002176 від 13.06.2023, № UA205140/2023/002177 від 13.06.2023, № UA205140/2023/002341 від 20.06.2023 такими, що прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому законними та обґрунтованими.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що всі доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, дублюють його відзив на позовну заяву та спростовуються обґрунтуваннями позивача, викладеними у позові та відповіді на відзив, а також наявними у справі доказами та нормами чинного законодавства. Зауважує, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.02.2023 між ТзОВ «БІОПРІМ» (покупець) та NHU EUROPE GmbH (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 01-02/23, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар згідно специфікацій. Кількість, ціна і вантажовідправник товару вказані в специфікаціях до цього договору. Умови оплати 100% протягом 30 днів з дня інвойсу, якщо інше не передбачено в специфікації. Валюта платежу - євро, якщо інше не вказано в специфікації. Умови поставки визначаються в специфікаціях до цього договору (а.с.28-29).

Відповідно до специфікації від 26.05.2023 № 15 сторони погодили про поставку на умовах DAP Луцьк продукції на загальну суму 44 782,20 євро (а.с.30).

12.06.2023 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару: «Товар 1: сполуки сіркоорганічні, метіонів кормовий: DL-Methionine 99% Feed Grade /ДЛ-Метіонін 99% Кормовий 19250 кг, що являє собою DL-Methionine (99,6%) у вигляді білого кристалічного порошку та відноситься до сіркоорганічної сполуки, у молекулах якої є атом сірки, безпосередньо зв`язаний з атомами вуглецю; 770 мішків по 25 кг на 16 палетах; використовується для виготовлення комбікормів для тварин та птиці. Товар 2: порошкоподібна форма вітаміну H (D-біотин) на носії карбонаті кальцію та кремнієвої кислоти - Biotin 2% Feed Grade/Біотин 2% кормовий 2000 кг. Вміст діючої речовини - 2 %. 1 кг продукту містить: 20 г вітаміну H, без додавання змішаних компонентів (цукрів, глюкози, мальтодекстрину, крохмалю, молочних продуктів), 975 г карбону калію, 5 г кремнієвої кислоти; використовується для збагачення кормів та преміксів для свійських тварин вітаміном Н» декларант позивача подав до Волинської митниці МД № 23UA08U2. Фактурна вартість товару становить 44 782,50 євро (еквівалентно 1 764 797,72 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 1 764 797,72 грн. До митної декларації додано: зовнішньоекономічний контракт № 01-02/23 від 01.02.2023 (а.с.28-29); специфікацію № 15 від 26.05.2023 (а.с.30); інвойси № 609121 та № 609123 від 06.06.2023 (а.с.31-32, 37-39); міжнародні товаро-транспортні накладні від 31.05.2023 та 05.06.2023 (а.с.33-36); прайс-лист від 06.06.2023 (а.с.40-41); експортна митна декларація країни відправлення № 23DE17E2 (а.с.42-44); транзитна декларація Т1 № 23DE09M5 від 07.06.2023 (а.с.51-53); інформаційний лист компанії NHU EUROPE GmbH від 14.04.2023 (а.с.47-48); лист - підтвердження продажу №513356 від 26.05.2023 (а.с.54-56).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями,та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта (а.с.46).

На електронне повідомлення митниці декларант позивача надав видаткові накладні від 19.04.2023 № 995 та від 16.05.2023 № 1300 (а.с.49, зворот-50), а також лист від 13.06.2023 №13/06/2023-2 (а.с.49).

13.06.2023 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000389/2 (а.с.21) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002176 (а.с.26).

У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 13.06.2023 № UA205140/2023/000389/2 зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: «в деклараціях країни відправлення № 23DE17E2 від 02.06.2023 та № 23DE09M5 від 07.06.2023 відсутні числові значення вартості товарів, що не підтверджує ціну товарів, заявлену в рахунках-фактурах; прайс-лист № б/н від 06.06.2023 містить інформацію від відправника, інформацію від виробника товару декларантом не надано, що відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу; країна відправлення товару Німеччина, проте країна походження товару Китай, однак декларантом в графі 44 МД вказано контракт під кодом 4104 (зовнішньоекономічний договір, стороною якого є виробник товарів). Додатково надані видаткові накладні від 19.04.2023 № 995 та від 16.05.2023 № 1300, які не стосуються даного митного оформлення».

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, рівень митної вартості товару 1 становить 2,085 дол. США/кг за МД № UA205140/2023/034125 від 01.05.2023, рівень митної вартості товару 2 становить 5,11 дол. США/кг за МД № UA205140/2023/023545 від 27.03.2023.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 23UA45U5 від 13.06.2023 (а.с.24-25).

Також, 13.04.2023 між ТзОВ «БІОПРІМ» (покупець) та Misma GmbH (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує на умовах цього договору товар згідно специфікацій. Кількість, ціна і вантажовідправник товару вказані в специфікаціях до цього договору. Умови оплати 100% протягом 30 днів з дня інвойсу, якщо інше не передбачено в специфікації. Валюта платежу євро, якщо інше не вказано в специфікації. Умови поставки визначаються в специфікаціях до цього договору (а.с.66-67).

Відповідно до специфікації від 05.06.2023 № 5 сторони погодили про поставку на умовах FCA Гамбург продукції на загальну суму 84 460,00 євро (а.с.57).

12.06.2023 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару: «Товар 1: продукт, що отримується процесом синтезу, похідні кетонів та хінонів: Vitamin K3 MNB 44% / Вітамін К3 МНБ 44% (менадіон нікотинаміду бісульфід, вміст 96%, Вміст бета-менадіону 44,3%, нікотинаміду 31,2%) 300 кг, у вигляді жовтуватого кольору кристалічного порошку; Товар 2: Продукт, що отримується процесом синтезу, похідні кетонів та хінонів: Vitamin K3 MNB (KAVIST) / Вітамін К3 МНБ (KAVIST) (менадіон нікотинаміду бісульфід, вміст мін 96,66% 97,02%, вміст бета-менадіону 44,32, 44,38%, нікотинаміду 31,45% 31,52%) 650 кг, у вигляді кристалічного білого кристалічного порошку; Товар 3: Порошкоподібна форма вітаміну В1: Vitamin B1 Food Grade/Вітамін В1 харчовий 2000 кг. Діюча речовина: вітамін В1 (Thiamine Hydrochloride) 99,6%; Товар 4: сполуки з амінною функціональною групою: Taurine /Таурін/ - 8000 кг, у формі білого кристалічного порошку. Вміст діючої речовини - 99,9%; Товар 5: солі четвертинні, визначеного хімічного складу: Betaine EAST /Бетаїн Іст/у формі порошку 10000 кг» декларант позивача подав до Волинської митниці МД № 23UA83U9. Фактурна вартість товару становить 84 460,00 євро (еквівалентно 3 328 416,57 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 3 396 277,50 грн з урахуванням транспортних витрат у сумі 67 860,92 грн. До митної декларації додано: зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23 від 13.04.2023 (а.с.66-67); специфікацію № 5 від 05.06.2023 (а.с.57); інвойс № RE23073 (а.с.77-79); прайс-лист від 05.06.2023 (а.с.69-70); товарно-транспортну накладну № 20230608 (а.с.87-88); експортну митну декларацію країни відправлення № 23DE85E9 (а.с.74-76); транзитну декларацію Т1 № 23DE35M5 (а.с.80-82); договір від 16.02.2021 № К 16/02/21 (а.с.71-73); довідку про транспортно-експедиційні витрати від 12.06.2023 №12/06/2023/04-01 (а.с.68).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено (а.с.84).

На електронне повідомлення митниці декларант позивача надав: договір про перевезення № К/02/21 від 16.02.2021; видаткові накладні (а.с.89, зворот 91); лист № 13/06/2023-1 від 13.06.2023 (а.с.89).

13.06.2023 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000390/2 (а.с.65) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002177 (а.с.64).

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 13.06.2023 № UA205140/2023/000390/2 зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: «в декларації країни відправлення № 23DE85E9 від 08.06.2023 відсутнє числове значення вартості товарів, що не підтверджує ціну товарів, заявлену в інвойсі № RE23073 від 07.06.2023. Довідка про транспортно-експедиційні витрати № 12/06/2023/04-01 від 12.06.2023 видана ТзОВ «Давлекс». Відповідно до графи 23CMR 20230608 від 08.06.2023 перевезення вантажу здійснив ФОП ОСОБА_1 . Договір про перевезення, зазначений в графі 44 МД, не поданий до митного оформлення. Прайс-лист № б/н від 05.06.2023 містить інформацію від відправника, інформацію від виробника товару декларантом не надано, що відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу».

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, рівень митної вартості товару 2 становить 22,38 дол. США/кг за МД № UA205140/2023/023545 від 27.03.2023, рівень митної вартості товару 5 становить 2,175 дол. США/кг за МД №UA205140/2023/028641 від 10.04.2023.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 23UA55U05 від 13.06.2023 (а.с.58-60).

Також, відповідно до специфікації від 14.06.2023 № 6 до контракту № 13-04/23 від 13.04.2023 сторони погодили про поставку на умовах FCA Гамбург продукції на загальну суму 36 050,00 євро (а.с.100).

19.06.2023 для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару: «Товар 1: сполуки з амінною функціональною групою: Taurine /Таурін/ - 7000 кг, у формі білого кристалічного порошку. Вміст діючої речовини - 99,9%.CAS № 107-35-7; Товар 2: солі четвертинні, визначеного хімічного складу: Betaine EAST /Бетаїн Іст/у формі порошку 14000 кг. Склад: 1 кг містить бетаіну гідрохлориду- 97,5% - 97,6%» декларант позивача подав до Волинської митниці МД № 23UA26U3. Фактурна вартість товару становить 36 050,00 євро (еквівалентно 1 444 920,05 грн). Митну вартість товару визначено за основним методом (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються) на рівні 1 514 920,05 грн з урахуванням транспортних витрат у сумі 70 000,00 грн. До митної декларації додано: зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23 від 13.04.2023 (а.с.66-67); специфікацію № 6 від 14.06.2023 (а.с.100); інвойс № RE23075 (а.с.104-106); прайс-лист від 14.06.2023 (а.с.96-97); товарно-транспортну накладну № 20230615 (а.с.117-118); транзитну декларацію Т1 № 23DE87M8 (а.с.101-103); договір від 01.02.2023 № 01/02/2023 (а.с.107-108); довідку про транспортні витрати від 19.06.2023 № 14 (а.с.119).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні декларанту запропоновано подати такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта (а.с.110).

На електронне повідомлення митниці декларант позивача надав: видаткові накладні від 16.05.2023 та 19.04.2023 (а.с.120, зворот-121); рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.06.2023 № 10 (а.с.123 зворот); заявку на перевезення вантажу від 14.06.2023 № 6 (а.с.121 зворот); договір (контракт) про перевезення від 01.02.2023 № 01/02/2023 (а.с.122-123); лист від 20.06.2023 № 20/06/2023-1 (а.с.120).

20.06.2023 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000413/2 (а.с.86) та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002341 (а.с.85).

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 20.06.2023 № UA205140/2023/000413/2 зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме: «згідно графи 23 автотранспортної накладної від 15.06.2023 № 20230615 підпис та штамп перевізника зазначений ОСОБА_2 , що суперечить перевізнику, вказаному в документі, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.06.2023 № 14 - ПП «АСТРА ТРАНС ЛАЙН»; відповідно до пункту 3.1 договору (контракту) про перевезення від 01.02.2023 № 0U0212023 Замовник сповіщає Експедитора письмовою Заявкою у вигляді Додатку до цього договору, однак Заявка не подана до митного оформлення. Також, відповідно до пункту 5.1 вищезазначеного документа розмір плати фіксується в рахунку, який є невід`ємною частиною договору, однак рахунок не поданий до митного оформлення; в копії митної декларації країни відправлення від 15.06.2023 № 23DE87M8 відсутнє числове значення вартості товарів, що не підтверджує ціну товарів, заявлену в рахунку-фактурі від 14.06.2023 № RE23075 - 36 050 євро; згідно документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.06.2023 № 14 вартість транспортно-експедиційних витрат по маршруту HAMBURG - м/п Ягодин становить 70 000 грн. Відстань між даним маршрутом орієнтовно 1129 км, що становить 62 грн/км (70000/1129), в той час, як відповідно до вищезазначеного документа вартість транспортно-експедиційних витрат від м/п Ягодин - м. Луцьк становить 10 162 грн або 75,83 грн/км (відстань між даним маршрутом орієнтовно 134 км (10162/134); транспортні витрати розподілено непропорційно. Також в документі, що підтверджує вартість перевезення товару від 19.06.2023 № 14 зазначено, що одними зі складових витрат на транспортування є вантажно-розвантажувальні роботи, які входять у вартість перевезення, однак транспортні витрати не розподілені за статтями витрат. Вартість транспортування, згідно рахунка-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від 19.06.2023 №10 становить 80 162 грн, що суперечить вартості, зазначеній в заявці на перевезення від 14.06.2023 № 6 2 000 євро».

Зважаючи на неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС, рівень митної вартості товару 2 становить 2,175 дол.США/кг за МД № UA205140/2023/028641 від 10.04.2023.

Товар було випущено у вільний обіг за МД № 23UA93U4 від 20.06.2023 (а.с.94-95).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Проаналізувавши наведені положення, колегія суддів зазначає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними. Зокрема, у постановах від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19.

Як слідує із матеріалів справи, спір між сторонами виник щодо правильності визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів за основним методом (за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація сама по собі не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У цій справі спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, оскільки декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам скаржника, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України, зокрема: 1) за МД № 23UA08U2 декларантом позивача було подано: зовнішньоекономічний контракт № 01-02/23 від 01.02.2023 (а.с.28-29); специфікацію № 15 від 26.05.2023 (а.с.30); інвойси № 609121 та № 609123 від 06.06.2023 (а.с.31-32, 37-39); міжнародні товаро-транспортні накладні від 31.05.2023 та 05.06.2023 (а.с.33-36); прайс-лист від 06.06.2023 (а.с.40-41); експортну митну декларацію країни відправлення № 23DE17E2 (а.с.42-44); транзитну декларацію Т1 № 23DE09M5 від 07.06.2023 (а.с.51-53); інформаційний лист компанії NHU EUROPE GmbH від 14.04.2023 (а.с.47-48); лист - підтвердження продажу № 513356 від 26.05.2023 (а.с.54-56); 2) за МД № 23UA83U9: зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23 від 13.04.2023 (а.с.66-67); специфікацію № 5 від 05.06.2023 (а.с.57); інвойс № RE23073 (а.с.77-79); прайс-лист від 05.06.2023 (а.с.69-70); товарно-транспортну накладну № 20230608 (а.с.87-88); експортну митну декларацію країни відправлення № 23DE85E9 (а.с.74-76); транзитна декларація Т1 № 23DE35M5 (а.с.80-82); договір від 16.02.2021 №К 16/02/21 (а.с.71-73); довідку про транспортно-експедиційні витрати від 12.06.2023 № 12/06/2023/04-01 (а.с.68); 3) за МД № 23UA26U3: зовнішньоекономічний контракт № 13-04/23 від 13.04.2023 (а.с.66-67); специфікацію № 6 від 14.06.2023 (а.с.100); інвойс № RE23075 (а.с.104-106); прайс-лист від 14.06.2023 (а.с.96-97); товарно-транспортну накладну № 20230615 (а.с.117-118); транзитну декларацію Т1 № 23DE87M8 (а.с.101-103); договір від 01.02.2023 №01/02/2023 (а.с.107-108); довідку про транспортні витрати від 19.06.2023 № 14 (а.с.119).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Щодо виявлених митним органом у спірних рішеннях № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 зауважень, щодо відсутності у деклараціях країни відправлення числових значень вартості товарів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів. Експортна декларація це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. Декларантом до кожної митної декларації були надані рахунки-фактури (інвойси), за якими здійснювалась відповідна операція. Відтак, саме рахунки-фактури (інвойси) є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належать до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.

Також однією із підстав для здійснення коригування митної вартості товарів в оскаржуваних рішеннях № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023 та № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023 стало те, що подані прайс-листи містять інформацію не виробника товару, а відправника.

Стосовно цього колегія суддів зазначає, що прайс-лист це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. При цьому, такий документ як прайс-лист не вказано у частині другій статті 53 МК України як такий, що підтверджує митну вартість товарів.

У свою чергу, до митного оформлення щодо кожної поставки надавався документ з назвою «прайс-лист». Подані прайс-листи оформлені на фірмовому бланку, в якому міститься інформація про вартість за одиницю (за один кілограм) товару. Прайс-листи оформлені для широкого кола осіб, адже не містять конкретного адресата, усі подані прейскуранти (прайс-листи) скріплені печатками та підписами посадових осіб компанії, тому не викликають будь-яких сумнівів у їх належності.

Відображена у прайс-листі вартість товарів повністю відповідає тій вартості, що визначена у рахунках-фактурах щодо кожної поставки. В той же час, митним органом не наведено жодних обґрунтованих аргументів стосовно того, яким чином надання позивачем прайс-листа, виданого саме експортером, ставить під сумнів достовірність визначеної позивачем митної вартості товару, за умови, що відображена у прайс-листі інформація щодо вартості одиниці товару, в повній мірі відповідає вартості, що визначена у поданих до митного оформлення рахунках-фактурах.

Більше того, нормами чинного законодавства не встановлено будь-яких вимог щодо форми та змісту прайс-листів, тому такі документи можуть оформлюватися продавцем у довільній формі та на власний розсуд. Прайс-лист це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом. До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 у справі № 420/2850/19.

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сам лише факт надання позивачем прайс-листа, виданого експортером, не може викликати сумнів у заявленій митній вартості імпортованого товару.

Суд апеляційної інстанції також не бере до уваги посилання скаржника в оскаржуваному рішенні № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023 на ту обставину, що «країна відправлення товару Німеччина, проте країна походження товару Китай, проте декларантом в графі 44 МД вказано контракт під кодом 4104 (зовнішньоекономічний договір, стороною якого є виробник товарів)», оскільки країна походження Китай стосується лише товару № 1, а товар № 2 виготовлений у Німеччині, водночас зауваження відповідача стосувалося всіх товарів, що є безпідставним. Більше того, відповідно до Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, під кодом 4104 у митній декларації зазначається зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів. Згідно товаросупровідних документів та даних заявлених на підставі документів у митній декларації № 23UA08U2 товар № 1 виготовляється на виробничій базі Shandong компанії NHU EUROPE GmbH в Китаї, торгівельна марка товару - NHU, виробником товару є Shandong NHU Amino Acid Co. LTD, продавцем товару є NHU EUROPE GmbH, яка відповідає за виробництво та маркетинг продукції по всьому світу. Остання є дочірньою (афілійованою) компанією Zhejiang NHU Co., Ltd. Це підтверджено інформаційним листом компанії NHU EUROPE GmbH від 14.04.2023 (а.с.47-48). Отже, товар № 1 виготовляється та надходить з Китаю до Німеччини та продається далі, зокрема, в Україну. Товар №2 виготовляється в Німеччині і його виробником є NHU EUROPE GmbH. Декларантом подано один контракт на обидва товари, оскільки вони постачались саме за одним контрактом, тому вказано код 4104.

Колегія суддів вває необгрунтованими аргументи відповідача в оскаржуваному рішенні № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023 про наявність розбіжностей у поданих документах щодо перевізника, зазначених у автотранспортній накладній та довідці про транспортні витрати, з огляду на наступне.

Так, між ТзОВ «БІОПРІМ» (замовник) та ТзОВ «Давлекс» (виконавець) 16.02.2021 було укладено договір № К 16/02/21/ (а.с.71-73), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника до місця призначення, а також організувати видачу вантажу вантажоодержувачу (уповноваженій особі вантажоодержувача) у відповідності до заявки замовника, яка є невід`ємною частиною цього договору. При цьому, замовник має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб (пункти 1.2, 2.25 договору). Тобто, ТзОВ «Давлекс» за умовами договору не маючи власних транспортних засобів залучає для виконання своїх зобов`язань перед ТзОВ «БІОПРІМ» третіх осіб, у даному випадку - ФОП ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до МД №23UA83U9 від 12.06.2023 було долучено довідку про транспортні витрати від 12.06.2023 № 12/06/2023/04-01 (а.с.68), в якій зазначено маршрут та понесені транспортні витрати (в тому числі до кордону України).

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що вказаний документ підтверджує числове значення транспортної складової митної вартості товарів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що незважаючи на такі зауваження митного органу, відповідач ні у повідомленні декларанту, ні у спірному рішенні про коригування митної вартості товару не висловив будь-яких зауважень до повноти витрат на транспортування, а також не витребував додаткових документів на підтвердження понесення позивачем транспортних витрат.

Отже, зазначення в автотранспортній накладній перевізником підприємства, яке не є стороною договору, не вважається порушенням договірних зобов`язань чи митного законодавства і не може бути підставою для не визнання митної вартості товару та її коригування.

З аналогічних підстав необгрунтованими є твердження відповідача в оскаржуваному рішенні № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 про наявність розбіжностей у поданих документах щодо перевізника, зазначених у автотранспортній накладній та довідці про транспортні витрати, оскільки між ТзОВ «БІОПРІМ» (замовник) та ПП «АСТРА ТРАНС ЛАЙН» (експедитор) 01.02.2023 було укладено договір № 01/02/2023 надання транспортно-експедиційних та митно-брокерських послуг (а.с.107-108), за умовами якого експедитор діючи від імені замовника та за його дорученням, зобов`язується організувати виконання міжнародних перевезень вантажів автомобільним транспортом та транспортно-експедиційних послуг, митних послуг, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити надані експедитором послуги.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України (аналогічні приписи зазначені в статті 316 Господарського кодексу України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Відповідно до частини першої статті 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що виконання перевезення може виконуватись експедитором як особисто, так і іншими, залученими експедитором особами - перевізниками, договори з якими експедитор може укладати від свого імені.

З урахуванням зазначеного, зазначення в автотранспортних накладних перевізником підприємства, яке не є стороною договору на транспортно-експедиторське обслуговування, не вважається порушенням договірних зобов`язань чи митного законодавства, і не може бути підставою для не визнання митної вартості товару та її коригування.

У свою чергу, до МД № 23UA26U3 від 19.06.2023 було долучено довідку про транспортні витрати від 19.06.2023 № 14 (а.с.119), в якій зазначено маршрут, понесені транспортні витрати (в тому числі до кордону України), тому відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами.

Щодо зауважень митного органу в оскаржуваному рішенні № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 про ненадання декларантом позивача під час митного оформлення письмової заявки експедитора та рахунку на підтвердження понесених витрат на транспортування, колегія суддів зауважує, що враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 довідка про транспортні витрати від 19.06.2023 №14, яка подавалась під час митного оформлення, є допустимим доказом на підтвердження понесених витрат на перевезення товарів. У свою чергу, на переконання суду апеляційної інстанції, не може бути підставою для коригування митної вартості оцінюваного товару ненадання заявки та рахунку на перевезення. Відсутність цих документів не впливає на можливість відповідача з`ясувати вартість транспортних витрат, оскільки позивач до митного оформлення подав документи, які дозволяли це зробити. Більше того, зважаючи на дані зауваження, витребуючи у декларанта додаткові документи, митний орган не вказав на необхідність надання заявки та рахунку на перевезення. Разом з тим, декларант позивача, з метою спростування будь-яких сумнівів митного органу в достовірності заявленої митної вартості, разом із листом від 20.06.2023 № 20/06/2023-1 самостійно надав митному органу заявку на перевезення вантажу від 14.06.2023 № 6 (а.с.121 зворот) та рахунок-фактуру від 19.06.2023 № 10 (а.с.123 зворот).

У свою чергу, висновки відповідача в оскаржуваному рішенні № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 щодо непропорційності понесених витрат на транспортування товару є лише суб`єктивними припущеннями митного органу. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у довідці про транспортні витрати саме перевізником, як надавачем послуг, визначено їх вартість з розподілом до митного кордону та по території України. Позивач не може володіти інформацією, які саме чинники вплинули на розподіл перевізником вартості послуг перевезення у такий спосіб. Поряд з тим у матеріалах справи відсутні докази того, що роблячи висновки про непропорційність понесених позивачем витрат на транспортне перевезення, відповідачем враховувались такі фактори, що впливають на вартість послуг перевезення, як вартість пального, стан дороги тощо.

Крім того, безпідставними є твердження митного органу в оскаржуваному рішенні № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 про невідповідність вартості транспортування, яка міститься у рахунку-фактурі від 19.06.2023 № 10 (80 162 грн), тій вартості, що міститься в заявці не перевезення від 14.06.2023 № 6 (2 000 євро), оскільки 2000 х 40,081 (курс євро до гривні на дату митного оформлення) = 80 162,00 грн, відтак будь-які розбіжності у поданих декларантом позивача документах, що стосуються вартості транспортних витрат, відсутні.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості як самого товару, так і витрат понесених на його транспортування та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими дії митного органу стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача ґрунтуються виключно на його необґрунтованих припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічний контракт та рахунок-фактура (інвойс).

Таким чином, висновок у спірних рішеннях про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд апеляційної інстанції враховує, що застосування другорядного резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За змістом пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17.

Проте, у спірних рішеннях митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими. На думку суду апеляційної інстанції, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

За усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020 у справі № 809/1734/16) навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення у даному випадку не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Отже, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені норм чинного законодавства України, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у визнанні заявленої митної вартості спірних товарів, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023 є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205140/2023/002176 від 13.06.2023, № UA205140/2023/002177 від 13.06.2023 та № UA205140/2023/002341 від 20.06.2023 винесені з причини невизнання митної вартості товару за вартістю, визначеною декларантом, та прийняттям рішень про коригування митної вартості товарів № UA205140/2023/000389/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000390/2 від 13.06.2023, № UA205140/2023/000413/2 від 20.06.2023, які судом визнано протиправними та скасовано, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані картки відмови також підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача адвокатом Бондаренко Г.П.. подано клопотання, в якому просить стягнути з бюджетних асигнувань Волинської митниці понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значенням справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Приписами ст. 30 Закону України від 05 травня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Аналіз вищенаведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Волинською митницею подано заперечення щодо розміру витрат на правничу допомогу. Вказано, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 6500,00 грн є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а також часом, витраченим адвокатом для підготовки зазначеного процесуального документу, який є не підтвердженим.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка в силу приписів частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України».

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Із матеріалів справи слідує, що правову допомогу позивачу у суді апеляційної інстанції надавала адвокат Бондаренко Г.П.

Для підтвердження надання професійної правничої (правової) допомоги до відзиву на апеляційну скаргу долучено: ордер АІ № 1560876, рахунок-фактуру № 09/05/2024 від 09.05.2024, платіжну інструкцію № 555652602.1 від 10.05.2024 на суму 6500.00 грн, виписку по рахунку від 10.05.2024, акт наданих послуг від 10.05.2024.

У матеріалах справи наявний Договір про надання правничої допомоги № 07/07/2020, укладений між ТзОВ «БІОПРІМ» (далі Клієнт) та ОСОБА_3 (далі Адвокат).

Згідно з п. 4.2. Договору розмір гонорару встановлюється за домовленістю Сторін. Розмір гонорару та порядок його оплати може встановлюватись шляхом підписання Додаткових угод до даного Договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 07/07/2020, укладеної 07.09.2023, на виконання п. 4.2. Договору № 07/07/2020 Сторони домовились, що розмір гонорару Адвоката в адміністративних справах визначатиметься з урахуванням кошторису вартості послуг.

Представником позивача було долучено Акт наданих послуг б/н від 10.05.2024, згідно якого Адвокат Бондаренко Г.П. надав Клієнту наступні послуги: підготовка та подання до Восьмого апеляційного адміністративного суду та направлення відповідачу відзиву на апеляційну скаргу № 140/35708/23 1 шт. 6 500,00 грн. Вартість послуг складає: 6 500,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією № 555652602.1 від 10.05.2024 ТзОВ «БІОПРІМ» оплачено на рахунок адвоката Бондаренко Г.П. 6500 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що адвокатом Бондаренко Г.П. подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року на 10 арк. (додатки до відзиву на 6 арк.).

Проаналізувавши вищевказаний Акт виконаних робіт та матеріали справи, враховуючи заперечення Волинської митниці, колегія суддів вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу у сумі 6500 грн не є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), а також є завищеним щодо відповідача.

Суд апеляційної інстанції враховує, що подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не потребуло вивчення великого обсягу фактичних даних, правова позиція позивача у суді апеляційної інстанції не змінювалась, зміст відзиву на апеляційну скаргу частково дублює зміст позову та відповіді на відзив на позовну заяву, за підготовку яких суд першої інстанції стягнув відповідне відшкодування.

Крім того, направлення відповідачу відзиву на апеляційну скаргу не є окремим видом правової допомоги та охоплюється підготовкою відзиву на апеляційну скаргу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сума заявлена до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, тому підлягає зменшенню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці, 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 140/35708/23 без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (вул. Призалізнична, 13, с. Римачі, Любомльський район, Волинська область, 44350, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОПРІМ» (вул. Глибочицька, 13, секція 1, офіс 1, м. Київ, 04050; РНОКПП 40521376) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3000 грн 00 коп (три тисячі гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін