Справа № №320/6584/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року Справа №320/6584/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - відповідач, ГУ НП у м. Києві), у якому просить суд:

Визнати протиправним та скасувати щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.07.2022 № 588, яким до заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186), накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) Наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.07.2022 № 1126 о/с, яким відповідно до п. 6 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186) заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції звільнено зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з виплатою заробітної плати (грошового забезпечення) в сумі 1933 499 грн. 44 коп. за час вимушеного прогулу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, премії та даної посади із дня, наступного за днем звільнення до дня поновлення (судового рішення), в тому числі за час затримки виконання рішення суду, з додаванням до зазначеної суми 3108 грн. 52 коп. за кожен день з дня ухвалення рішення до фактичного моменту поновлення на посаді.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві (), витрати пов`язані зі сплатою судового збору 2977,20 грн. та витрати на правничу допомогу 112 000,00 грн.

Позиції сторін

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає спірні накази ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 та № 1126 о/с є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач вважає, що ним не вчинявся дисциплінарний проступок за який його може бути звільнено із посади зі служби в поліції та за аналогічних подій, що відбулись 05.04.2017 було вже проведено службового розслідування, його вже було притягнуто за дисциплінарний проступок 16.05.2017 відповідно до Наказу ГУ НП у м. Києві № 376.

Позивач вказує на порушенні порядку проведення службового розслідування, не повідомлення про його підстав для проведення, недотримання права брати участь у службовому розслідуванні, надавати пояснення, подавати документи, не забезпечення права користуватись правовою допомогою, не ознайомлення із його висновками та зібраними в ході розслідування матеріалами.

Службове розслідування проводилось за фактом вручення ОСОБА_1 повідомлення про підозру у рамках кримінального провадження, відомості про які внесені до ЄРДР за № 0000467 від 13.04.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України, досудове розслідування по якому на даний час триває, відсутній вирок суду, у зв`язку з чим вказує на презумпцію невинуватості та додає, що наявність або відсутність провадження у кримінальній справі стосовно особи не є визначальними при встановленні в його діях ознак, за які його можливо звільнити. Додав, що неодноразове призначення службового розслідування з підстав вручення підозри є протиправними діями відповідача, безпідставним притягненням до дисциплінарної відповідальності повторно за одні і ті ж події квітня 2017 року.

Також позивач вказує на невідповідність наказу №588 від 15.07.2022 вимогам акту індивідуальної дії, останній не містить зазначення, який вчинено дисциплінарний проступок, час, місце вчинення та інші обставини, не зрозуміло із даного наказу коли було вчинено дисциплінарний проступок, в чому полягає порушення присяги та приниження авторитету НПУ, не враховані обставини, не з`ясовано характер і розмір шкоди, які мають бути враховані при визначенні виду дисциплінарного стягнення, не враховано попередню поведінку позивача, відсутність жодного стягнення, відповідний рівень кваліфікації, стаж служби більше 25 років, наявність заохочень та подяк, що у сукупності ставить під сумнів накладення дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим вважає спірний наказ №588 незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, зауважує, що термін притягнення до дисциплінарної відповідальності, якщо рахувати з 05.04.2017 (день вчинення ймовірного дисциплінарного проступку) або з 22 лютого 2022 року, тобто день вручення повідомлення про підозру, сплив, протягом якого можливо було притягнути до дисциплінарної відповідальності, відповідно наказ ГУ НП у м. Києві № 1126 о/с від 15.07.2022 являється незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач вказує, що має позитивну службову характеристику та трудовий колектив працівників слідчого відділу звертався до ГУ НП в м. Києві та Голови НП України із колективним зверненням щодо здійснення всіх необхідних і можливих дій щодо скасування спірного наказу №112о/с, також позивач подавав рапорт 18.07.2022 до Голови НП України ОСОБА_2 та начальника ГУ НП в м. Києві Вигівського І. щодо скасування наказів та поновлення на роботі, але відповіді не отримав.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач вказує на довідку Дарницького УП ГУ Національної поліції у м. Києві №526 від 21.07.2022 про доходи за січень червень 2022 року на загальна суму 128 465 грн. 99 коп. (нараховане грошове забезпечення), 19 790 грн. 91 коп. (матеріальна допомога на вирішення соціально побутових питань), 1491 грн. 00 коп. (разова грошова винагорода) та положення постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, а саме п. 8 абз. 1, 2, та відповідно вважає, що йому підлягає виплата заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, премії та даної посади за період часу з 16.07.2022 до дня поновлення на посаді, з розрахунку суми 3108 грн. 52 коп. як середньоденна заробітна плата вирахувана згідно постанови МУ№ 100 від 08.02.1995 року. Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із дня, наступного за днем звільнення до дня поновлення (судового рішення), в тому числі за час затримки виконання рішення суду, повинна обраховуватися згідно вказаних нарахувань. Позивач наводить свої розрахунки ціни позову.

Щодо витрат зі сплати судового збору 2977,20 грн. та витрати на правничу допомогу 112 000,00 грн., просить суд стягнути в повному обсязі. Зокрема, щодо витрат на правничу допомогу підтверджує такі Договором від 18.07.2022 укладеного із Адвокатським бюро «Олександра Скотара», актом приймання - передачі робіт від 26.03.2024 та рахунком №2-24 від 26.03.2024 на суму 112 000,00 грн. Вказуючи на висновки Верховного Суду викладені у справі №910/12876/19, стверджує, що розмір гонорару визначається лише за погодженням між адвокатом та клієнтом, а суд не вправі втручатись в ці правовідносини.

Відповідач вказує на обґрунтованість висновків службового розслідування, яким встановлено грубе порушення ОСОБА_1 вимоги пунктів 1, 2, 3 частини першої ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та Присяги працівника поліції, законність та правомірність спірних наказів ГУ НП в м. Києві від 15.07.2022 №588 та №1126 о/с про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Відповідач вважає, що своїми неодноразово вчиненими діями він підриває авторитет ГУНП у м. Києві, що є несумісним з подальшим проходженням служби, неодноразово притягався до відповідальності, мав посередню характеристику. Наполягає, що діяння вчинене в квітні 2017 року несумісне з його посадою, оскільки ним скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює виконання ним своїх обов`язків.

Твердження позивача про неодноразове притягнення його до дисциплінарної відповідальності за один і той самий проступок не відповідає дійсності, оскільки за вказаний дисциплінарний проступок за результатами службового розслідування за фактом повідомлення про підозру 22.02.2022 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності лише один раз, а саме наказом ГУНП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 «Про застосування дисциплінарного стягнення до підполковника поліції ОСОБА_1 . Позивача звільнено зі служби за скоєння дисциплінарного проступку а не за наявності вироку суду про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, тому відсутність вироку не впливає на законність звільнення.

Відповідач наполягає на дотриманні норм чинного законодавства щодо призначення та порядку проведення службового розслідування, позивач був належним чином повідомлений про призначення службового розслідування, запрошувався до установи ГУ НП у м. Києві для надання пояснень, та враховуючи неявку та не повідомлення про причину неприбуття, така неявка вважається відмовою від надавання пояснень, про що складено акт. Також, відповідач вказав, що для того, щоб ознайомитись із матеріалами та висновком службового розслідування необхідно подати відповідну заяву, але позивач до ГУ НП у м. Києві із відповідною заявою не звертався.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, де розраховує середній заробіток 3108,52 грн., відповідач вказує на помилковість такого розрахунку, враховуючи відомості в довідці №616 від 16.08.2022 про доходи ОСОБА_1 за якою розраховано середньомісячне грошове забезпечення 702 грн., зауважує, що позивачем помилково включено до складу грошового забезпечення для відповідного розрахунку, разову виплату на період дії воєнного стану відповідно до постанови №168, яку він отримав перед звільненням. Пункт постанови КМУ №168 передбачає виплату додаткової винагороди на підставі наказів командирів (начальників), зокрема, до 30000,00 грн. Враховуючи п.2 розділу 1 «Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, додаткова винагорода є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення, який виплачується поліцейським на період дії воєнного стану та не відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення чи одноразових додаткових видів грошового забезпечення, відповідно не входить до переліку складових грошового забезпечення. встановлених Постановою № 988 та Порядком № 260. Пунктом 6 Розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Таким чином, до суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при поновлені на службі не відноситься додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ №168. Відповідач наголосив, що середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 702 грн.

Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, відповідач просить зменшити такі витрати, вказує на положення ст.ст. 1, 19, 30, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076, ч. 2 та ч. 3, ч. 4 та зокрема, ч. 5, ч. 7 ст. 134 КАС України щодо цілей розподілу вказаних витрат, співмірності їх заявлення зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт, наданих послуг. Витрати мають бути підтверджені належними доказами відповідно до ч. 7 та ч. 9 ст. 139 КАС України та сторона, яка заявила витрати до компенсації має довести їх розмір, а протилежна сторона заперечувати щодо неспівмірності розміру. Відповідач вважає, що заявлені 112 000,00 грн. є завищеними, згідно наданих Договору, акту приймання-передачі робіт, рахунку на оплату, відмітив, що не надано підтвердження оплати таких послуг, платіжного доручення із відміткою банку. Окремо зазначені види згідно акту - подання рапорту до ГУ НП, підготовка рапорту на ім`я начальника ГУ НП, підготовка звернення до МВС щодо звільнення, підготовка звернення до КМУ щодо звільнення, підготовка звернення до Уповноваженого ВРУ, підготовка адвокатського запиту до Дарницького УП щодо надання копій рапортів, підготовка запиту до ГУ НП у м. Києві щодо надання копії трудової книжки послуг (кожна 2000 грн.), вважає такими, що мали відношення під час їх зібрання для врегулювання спору в досудовому порядку, тому останні відношення до вирішення спору судом та встановлення дійсних обставин у справі не мають. Разом з тим, акт у різних позиціях містить по суті одну і ту ж за змістом послугу, зокрема послуга розробка плану юридичних дій та стратегії захисту прав Клієнта по суті дублює послугу підготовка правової позиції для судового процесу (8000 грн.), що вказує на необгрунтованість клопотання про ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат в цій частині.

Просить суд врахувати позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо Доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015, справа «Двойних проти України» від 12.10.2006, справа «Меріт проти України» від 30.03.2004). А також висновки ЄСПЛ. викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим: "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої, ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена в додатковій ухвалі Верховного Суду у справі № 915/1654/19 від 21.07.2020. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Вчинені процесуальні дії та прийняті рішення у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2022 (суддя Брагіна О.Є.) позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду від 02.08.2022 у встановлений судом строк від позивача надійшла оновлена позовна заява та доплачено судовий збір, у зв`язку з чим суд констатував повне виконання вимог ухвали судового рішення від 02.08.2022.

12.08.2022 ухвалою Київського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 320/6584/22 (суддя Брагіна О.Є.) та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.02.2024 справу розподілено судді Войтович І.І.

22.02.2024 адміністративну справу № 320/6584/22 прийнято до провадження, визначено розгляд справи одноособово суддею Войтович І.І. за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, призначено підготовче засідання на 27 березня 2024 року о 09:15год.

04.03.2024 до суду надійшов відзив від відповідача з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.03.2024 у підготовче судове засідання прибули сторони по справі, позивач у судовому засіданні подав клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та заяву про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні судом на місці оголошено перерву для надання можливості сторонам підготувати заяви по суті спору.

Наступне підготовче судове засідання призначено на 18.04.2024 о 09:15 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

01.04.2024 до суду надійшли заперечення на клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та заперечення на відповідь на відзив, у якій представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

18.04.2024 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У підготовче судове засідання призначене на 18.04.2024 прибули позивач ОСОБА_1 , представник позивача Скотар О.М., представник відповідача Кирилюк Є.С.

Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 травня 2024 року о 10:45год.

28.05.2024 в судове засідання прибули позивач ОСОБА_1 , представник позивача Скотар О.М., представник відповідача Кирилюк Є.С.

В ході розгляду справи судом встановлено позиції позивача та представника враховуючи подану заяву про уточнення позовних вимог та щодо стягнення витрат на правничу допомогу, просять позов задовольнити.

Представник відповідача наполягав на необґрунтованості заявленого позову враховуючи заяву позивача про уточнення до позову, та щодо заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу вказує на неспівмірність таких та просить суд їх зменшити.

За наслідками проведеного судового засідання, суд враховує заперечення представника позивача щодо виклику свідків, членів комісії, які проводили службове розслідування відносно позивача, відповідача, який підтримав ініціативу суду, судом на місці оголошено перерву для виклику свідків за ініціативою суду.

Наступне судове засідання призначено на 13.06.2024 о 10:00 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

13.06.2024 в судове засідання прибули позивач ОСОБА_1 , представник позивача Скотар О.М., представник відповідача Кирилюк Є.С. та свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Допитавши свідків, за відсутності заперечень сторін, судом на місці оголошено про перерву для виклику свідка ОСОБА_5 .

Наступне судове засідання призначено на 08.07.2024 о 13:30 год., про що сторони по справі повідомлені належним чином.

Судове засідання призначене на 08.07.2024 о 13:30 год. знято з розгляду у зв`язку із оголошеною в м. Києві повітряною тривогою.

Наступне судове засідання призначено на 30.07.2024 о 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

30.07.2024 в судове засідання прибули позивач ОСОБА_1 , представник позивача Скотар О.М., представник відповідача Кирилюк Є.С.

Свідок ОСОБА_6 не прибув.

Представник позивача та позивач в ході розгляду справи позовні вимоги підтримали та позов просили задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, в задоволенні позову просив суд відмовити.

Встановивши позиції сторін, дослідивши надані сторонами докази, допитавши свідків, за згодою сторін, судом на місці ухвалено про продовження вирішення справи у порядку письмового провадження.

Таким чином, суд продовжує розгляд справи у порядку письмового провадження враховуючи позиції сторін, свідчення допитаних свідків, та наявні в матеріалах справи письмові докази.

Встановлені обставини судом

З 03.08.2019 ОСОБА_1 відповідно до наказу № 842 о/с Головного управління Національної поліції у м. Києві призначений на посаду заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

12.07.2022 за вх. № 351 до Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла інформація про те, що 22.02.2022 працівниками Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000467 від 13.04.2017, заступникові начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції підполковнику поліції ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України за фактом перевищення службових повноважень.

З метою перевірки наведеної інформації та встановлення обставин справи за фактом повідомлення про підозру ОСОБА_1 , відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом ГУНП у м. Києві від 12.07.2022 № 826 «Про призначення та проведення службового розслідування» за наведеним фактом призначено службове розслідування.

У ході службового розслідування встановлено, що 22.02.2022 старшим слідчим в ОВС першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, О.Крамським за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України було повідомлено про підозру підполковнику поліції ОСОБА_1 .

На теперішній час кримінальна справа № 756/7974/22 розглядається Оболонським районним судом міста Києва (провадження № 1-1 кп/756/602/24).

Дисциплінарною комісією встановлено, що наказом ГУНП у м. Києві від 03.02.2017 № 87 о/с майора поліції ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (з обслуговування житлового масиву "Троєщина") Деснянського УП ГУНП у м. Києві.

Разом з тим, відповідно до наказу від 27.02.2017 № 183 на ОСОБА_1 було покладено тимчасове виконання обов`язків на посаді оперуповноваженого відділу боротьби з організованою злочинністю УКР ГУНП у м. Києві з 27.02.2017 по 27.05.2017.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.04.2017 працівниками ГУНП у м. Києві з метою реалізації завдань поліції щодо протидії злочинності проводились оперативно-розшукові заходи стосовно документування злочинної групи, яка вчиняє розбійні напади на підприємства, установи та організації на території міста. У ході проведення заходів ОСОБА_1 прийняв рішення проводити оперативно розшукові заходи у підземному паркінгу будинку АДРЕСА_1 .

Того ж дня, о 19.37 автомобіль поліції, у якому перебували ОСОБА_1 та 8 працівників полку поліції особливого призначення № 1 ГУНП у м. Києві, екіпіровані вогнепальною зброєю, засобами індивідуального захисту та спеціальними засобами, заїхали на територію паркінгу зазначеного будинку.

О 19.53 у вищезазначений паркінг на власному автомобілі заїхала потерпіла ОСОБА_7 разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_8 , 2008 року народження. Паркуючи свій автомобіль, ОСОБА_7 помітила у паркінгу, поліцейський автомобіль, у салоні якого перебували озброєні поліцейські, яких остання сприйняла за осіб, які готуються вчинити злочин. Вивівши доньку з паркінгу у безпечне місце, ОСОБА_7 повернулася у паркінг, щоб з`ясувати чи відомо охороні паркінгу про зазначених озброєних осіб.

Підійшовши до приміщення охорони потерпіла, виявила там охоронця паркінгу ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , який на її запитання, хто він такий, у порушення вимог ч. 3 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" своє прізвище, посаду, спеціальне звання та про свою належність до правоохоронних органів не повідомив. Службове посвідчення, на вимогу ОСОБА_7 останній не пред`явив, а навпаки повідомив потерпілій завідомо неправдиву інформацію, чим викликав у неї підозру у нещирості. Запитавши у нього, чи відомо йому щось про озброєних осіб у приміщенні паркінгу. ОСОБА_1 безпідставно почав проводити превентивні заходи, а саме, вимагати у ОСОБА_7 надати документ, що посвідчує її особу та запитувати в останньої чому вона цікавиться перебуванням сторонніх осіб на паркінгу.

У подальшому, о 20.00 ОСОБА_7 будучи необізнаною, що ОСОБА_1 є працівником правоохоронного органу намагалася покинути територію паркінгу, проте, ОСОБА_1 у порушення вимог ч. 2 ст. 31, ч. 1 ст. 36 Закону України "Про Національну поліцію" безпідставно, незаконно почав застосовувати до останньої заходи фізичного впливу та спеціальні прийоми боротьби, викручуючи та заламуючи їй руки.

Під час виходу ОСОБА_7 з паркінгу ОСОБА_1 ставав на шляху її руху, заважаючи пройти далі та хапав за руки. Далі ОСОБА_7 намагалася вийти на вихід, однак, ОСОБА_1 продовжував свої протиправні дії, наздогнавши й, обхопив рукою за шию і потягнув назад на декілька метрів, чим спричинив потерпілій фізичний біль.

Унаслідок протиправних дій ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синця овальної форми, розмірами 3,7х2 см синьо багряного кольору на внутрішній поверхні лівого плеча в нижній третині, які відповідно до висновку комісійної судово медичної експертизи від 04.10.2021 № 258/21 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно зазначено про те, що 05.04.2017 перебуваючи в паркінгу по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження громадянці ОСОБА_7 .

Зокрема, у період часу з 19.53 по 20.05 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 (3 обслуговування житлового масиву "Троєщина") Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві, та знаходячись у підземному паркінгу житлового будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку із виконанням службових обов`язків, проте, діючи всупереч вимогам статей 3, 19, 21, 27, 28, 29, 30, 41, 68 Конституції України, статей 1, 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 3, 6, 7, 18, 23 Закону України "Про Національну поліцію" та грубо порушуючи норми, передбачені статтями 29, 30, 31, 36, 37, 38, 42, 43, 44 вищезазначеного Закону, нехтуючи покладеними на нього службовими обов`язками працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, без наявних на те законних підстав, при відсутності будь-якої загрози як своєму здоров`ю й оточуючим, так і публічній безпеці та громадському порядку, за відсутністю факту нападу, умисно та з особистих мотивів, безпричинно застосував відносно ОСОБА_7 , яка жодних протиправних дій та правопорушень не вчиняла, фізичну силу та спеціальні прийоми боротьби, завдаючи їй при цьому особливого фізичного болю і моральних страждань, у результаті чого спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

Під час проведення службового розслідування додатково встановлено, що у 2013 році працівниками прокуратури м. Києва матеріали кримінальної справи з обвинувальним актом відносно ОСОБА_1 було скеровано до Голосіївського районного суду м. Києва, для розгляду по суті.

25.04.2013 Голосіївським районним судом м. Києва було винесено вирок, яким ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки.

15.07.2013 ухвалою апеляційного суду м. Києва вирок вищезазначеного суду від 25.04.2013 скасовано, матеріали кримінальної справи було направлено на новий розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Крім того, у 2015 році висновком атестаційної комісії було прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню із служби в поліції через службову невідповідність.

Згодом, на підставі рішення суду у 2016 році останнього було поновлено на службі у поліції.

Додатково встановлено, у 2017 та 2020 роках до ОСОБА_1 також було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог законодавства та нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції.

Також, у період 2018-2019 років у мережі Інтернет неодноразово з`являлися критичні публікації (наразі містяться у відкритому доступі) за участі ОСОБА_1 . У деяких із них зазначалося про те, що останній шахрайським шляхом привласнює квартири громадян, при цьому не несе за це будь-якої відповідальності перед Законом. Крім того, у згаданих публікаціях висвітлюється інформація щодо незаконного вимагання та привласнення коштів у громадян за вирішення деяких питань.

Під час проведення службового розслідування з`ясовано, що 03.10.2020 до управління кадрового забезпечення ГУНП у м. Києві надходила інформація про те, що того ж дня працівниками ТУ ДБР, розташованого у місті Києві, та Служби безпеки України у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 від 30.07.2020 ОСОБА_1 було затримано, у порядку ст. 208 КПК України під час отримання неправомірної вигоди у сумі 3000 доларів США. У ході вищезазначеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 вимагав неправомірну вигоду від громадянина Д., за вирішення питання про закриття кримінального провадження № 0013095, розпочатого слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у м. Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У рамках здійснення досудового розслідування відносно ОСОБА_1 за його місцем проживання було проведено обшук, у ході якого виявлено та вилучено грошові кошти.

Дисциплінарною комісією враховано, що за період проходження служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності притягувався 8 разів, що вказує на особисту його недисциплінованість та повне ігнорування ним вимог чинного законодавства, відносно ОСОБА_1 працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, неодноразово вносилися відомості до ЄРДР за вчинення кримінальних правопорушень, а саме: кримінальне провадження № 0000621 від 30.07.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, кримінальне провадження № 0000467 від 13.04.2017 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно, службовим розслідуванням зазначено про те, що ОСОБА_1 своїми діями неодноразово вчиняв проступки, які підривають авторитет Національної поліції України, та є несумісними з подальшим проходженням служби в ній.

Ураховуючи вищевикладене та на підставі зібраних матеріалів, під час проведення службового розслідування, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 грубо порушив вимоги пунктів 1, 2, 3 частини першої ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та Присяги працівника поліції та вважала застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Також, зазначено про те, що у разі встановлення вини у кримінальному провадженні №0000467, буде прийнято рішення згідно із Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Як наслідок, згідно наказу ГУ НП у м. Києві № 588 від 15.07.2022 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 1 розділу 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та пунктів 1, 2, 3 частини першої ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП у м. Києві № 1126 о/с від 15.07.2022 згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) полковника поліції ОСОБА_1 (0053186) заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції, звільнено зі служби в Національній поліції України, 15 липня 2022 року.

Зі спірними наказами ОСОБА_1 ознайомлений 18.07.2022, та закріпивши своїм підписом заначив про те, що із такими не згоден, вважає їх незаконними, оскільки за обставини подій в 2017 році вже притягався до дисциплінарної відповідальності, двічі притягнення за одне й те саме заборонено Конституцією України та Дисциплінарним статутом.

В справі містяться акти ГУ НП у м. Києві від 18.07.2022 №8293/125/48/05-2022 та № №8292/125/48/05-2022 складені щодо відмови ОСОБА_1 від отримання спірних наказів, та зазначення про надіслання в месенджер позивача м.т. НОМЕР_2, спірних наказів, та наказу №1126о/с на адресу місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 15.07.2022.

Не погоджуючись із наказами про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом порушених прав щодо незаконного звільнення зі служби в поліції.

Відповідно, предметом спору у справі є накази ГУ НП в м. Києві від 15.07.2022 №588 та №1126 о/с про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення з служби в поліції ОСОБА_1 , які підлягають перевірці судом на дотримання вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначені в ч. 3 даної статті кодексу.

Застосовано судом норми права та висновки суду

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Позивача звільнено за наказами ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 №588 про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та №1126 о/с щодо реалізації дисциплінарного стягнення.

Суд враховує, що службове розслідування було призначено відносно позивача у зв`язку із отриманою інформацією головою інспекції ГУ НП у м. Києві про те, що ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правовопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України та в основу наказів про звільнення покладено отримане повідомлення від ДБР за яким ОСОБА_1 підозрюють у перевищенні службових повноважень, а саме в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які мають ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за обставинами подій у 2017 році, щодо яких внесено 13.04.2017 до Єдиного реєстру судових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за №0000467 та вручення 22.02.2022 ОСОБА_1 підозри.

Спірний наказ №588 від 15.07.2022 видано на підставі встановленого в ході службового розслідування вручення ОСОБА_1 22.02.2022 підозри, у рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000467 від 13.04.2017.

Відповідно, вирішуючи спір, суд зазначає, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, яким затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, з-поміж іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Правила етичної поведінки поліцейських поширюються на BCIX поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію України» особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово- дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію України» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

За частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію України», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно, чинне законодавство встановлює підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, та у свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, що узгоджується із правовою позицією аналогічного змісту викладеної в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом частини першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

зауваження; догана;

сувора догана;

попередження про неповну службову відповідність;

пониження у спеціальному званні на один ступінь;

звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

У висновку, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, в тому числі звільнення посади.

За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (п. 1).

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (п.2).

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (п.3).

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (п.4).

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (п.6).

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (п.10).

За ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій (п. 1).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою (п. 2).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови (п. 3).

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі (п.6).

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії (п.7).

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення (п.8).

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів (п.9).

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень (п.10).

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» (далі - Порядок №893), службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За пунктом 2 Порядку № 893 службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Службове розслідування має встановити (п.4 розділу V):

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Письмові клопотання поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, про отримання і долучення до матеріалів службового розслідування документів, отримання додаткових пояснень від інших осіб подаються голові або членам дисциплінарної комісії в межах строку проведення службового розслідування (п. 5).

Письмова скарга на дії осіб, які проводять службове розслідування, подається поліцейським, стосовно якого його призначено, уповноваженому керівнику. У разі визнання такої скарги обґрунтованою уповноважений керівник у межах строку, встановленого законодавством України, може прийняти рішення про виключення особи, дії якої було оскаржено, зі складу дисциплінарної комісії, а також про призначення відносно неї (у разі виявлення ознак дисциплінарного проступку) службового розслідування (п.6 розділу V).

Згідно п. 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:

одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;

отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб (п. 8 розділу V Порядку 893).

За пунктом 11 розділу V Порядку 893 збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського під час розгляду справи у формі відкритого засідання здійснюються як шляхом одноосібного одержання пояснень членами дисциплінарної комісії, надсилання запитів про надання необхідних документів або їх копій, отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування, так і шляхом дослідження отриманих документів, пояснень на відкритих засіданнях дисциплінарної комісії, одержання пояснень безпосередньо на цих засіданнях.

Зібрані одноосібно членами дисциплінарної комісії матеріали і відомості підлягають дослідженню на відкритих засіданнях дисциплінарної комісії.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування (п. 13 розділу V Порядку 893).

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі (п. 14 розділу V Порядку 893).

Згідно п. 17 розділу V Порядку 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

В акті обов`язково зазначаються відомості про дату, час і місце його складення, посади, звання, прізвища, імена, по батькові осіб, які його склали, прізвище, ім`я, по батькові особи, якій було запропоновано надати пояснення та яка відмовилася це зробити, а також (у разі повідомлення) - причини такої відмови. Акт про відмову надати пояснення підписують член дисциплінарної комісії, присутній під час відмови, та інші особи, присутні під час відмови.

Акт про відмову надати пояснення реєструється в службі діловодства (канцелярії) органу (підрозділу, закладу, установи) поліції, ЗВО, в якому утворена дисциплінарна комісія, та долучається до матеріалів службового розслідування.

Згідно пунктів 1 та 2 розділу VI Порядку №893 Зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно п. 9 розділу VI Порядку №893 висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Згідно пункту 1 розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Зокрема згідно пунктів 3-8 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є:

1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння;

2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення;

3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього;

4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку;

5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно пунктів 2-4 розділу VII Порядку №893 наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт довільної форми, що підписується працівником кадрового підрозділу та іншими присутніми під час відмови особами, який долучається до особової справи поліцейського, притягнутого до дисциплінарної відповідальності.

Виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО.

Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, окрім вимог законодавства виставлених до поліцейського, щодо проходження ним служби та дотримання службової дисципліни, законодавство встановлює підстави для призначення службового розслідування відносно поліцейського та вимоги щодо проведення службового розслідування в разі наявності ознак чи отриманої інформації про вчинення поліцейським дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним саме дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни. Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства та етичних норм, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх вчиняють. Тобто, поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивної репутації органів поліції. Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який є підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02.06.2021 у справі №815/2705/16, у постанові від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.

Також, виходячи із аналізу чинного законодавства, суд зазначає, що службове розслідування згідно положень Порядку №893 призначається наказом керівника за наявності зокрема, повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення. Службове розслідування може проводитись у письмовому провадженні, а може у відкритих засіданнях дисциплінарної комісії, та за вказаних варіантів, поліцейський відносно якого проводиться службове розслідування має бути належним чином повідомлений про його призначення та проведення в запрошенні для надання пояснень, оскільки законодавство відповідно також закріплює право поліцейського бути присутнім в ході службового розслідування, надавати пояснення чи відмовитись від їх надання, надавати письмові документи, докази, користуватись правовою допомогою. Всі події, які відбуваються в ході службового розслідування та всі матеріали і докази, які досліджувались мають бути відображені у висновку службового розслідування, на підставі яких, дисциплінарна комісія робить свої висновки та викладає свою позицію.

Законодавство також передбачає, що поліцейський може подавати скарги на дії дисциплінарної комісії вчинені в ході проведення службового розслідування, які підлягають розгляду та вирішенню уповноваженим на розгляд скарги керівником.

Суд вважає необхідним також зазначити, що наказ про застосування дисциплінарного стягнення та наказ про реалізацію останнього, мають відповідати вимогам до них згідно чинного законодавства.

Суд зауважує, що пропозиція дисциплінарної комісії може братись до уваги суб`єктом уповноваженого на вирішення питання щодо застосування виду стягнення щодо поліцейського, а може й не враховуватись, оскільки суб`єкт застосування може встановити факт відсутності доказів вчиненого поліцейським дисциплінарного проступку, відсутність підстав для застосування дисциплінарного стягнення, чи прийняти рішення про накладення іншого виду стягнення, ніж той, що вказаний комісією.

Суд зауважує, що дисциплінарна комісія у своїх висновках має зазначити а суб`єкт застосування врахувати характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, відповідно, комісія вносить свою пропозицію щодо застосування відповідного виду дисциплінарного стягнення, а суб`єкт застосування визначити вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видати письмовий наказ про його застосування.

Згідно п. 3 ст. 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських.

За п. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Відповідно до п.п. 1-3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі) поліції та особистого ознайомлення поліцейського з ним. У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Право на оскарження поліцейським наказу про застосування дисциплінарного стягнення визначено законодавством (ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 4 розділу VII Порядку №893).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно ч. 2 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

За ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» день звільнення вважається останнім днем служби.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Водночас, правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Суд відповідно враховує підстави призначення службового розслідування (п. 2 розділу І Порядку №893, вручення підозри ДБР), обставини які досліджувались дисциплінарною комісією та підстави за якими зафіксовано вчинення позивачем дисциплінарного проступку, застосовано спірне дисциплінарне стягнення.

Суд вважає необхідним зазначити, що Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 по справі №804/4096/17 зазначав, що притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ), є окремими підставами для звільнення зі служби в поліції та припинення служби в поліції, не пов`язаними із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності (пункт 6 частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ). Акцентуючи увагу на тому, що Закон №580-VІІІ виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, Верховний Суд у цій справі звертав увагу, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Такої правової позиції дотримувався Верховний Суд і у подальшій правозастосовній практиці у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 26.11.2020 у справі №580/1415/19, від 22.02.2023 у справі №200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21 та багатьох інших.

Слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які, водночас, стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження. Тож вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07.02.2020 у справі №260/1118/18, від 28.02.2020 у справі №825/1398/17, від 06.03.2020 у справі № 804/1758/18 та від 20.10.2020 у справі №340/1502/19, а також від 22.02.2023 у справі № 200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі № 320/1206/21.

У постанові від 14.09.2023 у справі №200/1018/21-а Верховний Суд зауважив, що дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами. Реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набранням чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.08.2022 у справі 120/8381/20-а, від 22.02.2023 у справі № 200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі №320/1206/21, від 11.07.2023 у справі №1.380.2019.002223, від 03.08.2023 у справі №160/7157/19.

Також згідно з практикою Європейського суду з прав людини, не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria») чи таке провадження було закрите (mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom»). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway»). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічна позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18.06.2019 у справі №9901/699/18, від 22.01.2019 та від 29.01.2019 у справах № 800/454/17 та 9901/728/18, відповідно.

За наведеним вище, суд відхиляє, як безпідставні доводи позивача та його представника про те, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності порушує принцип презумпції невинуватості з огляду на те, що на момент проведення службового розслідування відсутній обвинувальний вирок суду.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 не притягувався до дисциплінарної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Дисциплінарна комісія не робила висновків з приводу наявності чи відсутності в його діях ознак злочину, але враховує, що порушення службової дисципліни комісія обґрунтовує через встановлені обставини в повідомленні ДБР про вручення підозри 22.02.2022, через положення ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» не повідомив своє звання, посаду, службове посвідчення на вимогу не надав, повідомив неправдиву інформацію, чим викликав підозру у нещирості, безпідставно застосовував превентивні заходи а саме вимагав документ, що посвідчує особу, застосовував безпідставно заходи фізичного впливу та аналізуючи Присягу, згідно якої в основу поведінки поліцейського закладено етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання якої утворює факт її порушення ОСОБА_1 у вигляді вчинення проступку проти інтересів служби, підриву довіри до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює виконання ним своїх обов`язків подальшому.

Як судом встановлено, наказом ГУ НП у м. Києві №826 від 12.07.2022 службове розслідування призначено у зв`язку із отриманою інформацією головою інспекції ГУ НП у м. Києві про те, що ОСОБА_1 повідомлено 22.02.2022 про підозру у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 365 КК України. Службове розслідування проведено у письмовому провадженні, висновок затверджено 15.07.2022.

Позивач та його представник наполягають, що пред`явлення ДБР підозри позивачу за обставин подій у 2017 році, по яким вже було застосовано дисциплінарне стягнення, яке скасовано, не може бути знову підставою для призначення службового розслідування та фіксування повторно факту вчинення дисциплінарного проступку і як наслідок знову застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби.

Відповідач не заперечує проти того, що пред`явлення ДБР підозри ОСОБА_1 було предметом та підставою для призначення службового розслідування та дослідження комісією, відмітив, що повідомлення ДБР по вручення 22.02.2022 ОСОБА_1 підозри враховувалось дисциплінарною комісією, останньою зафіксовано порушення службової дисципліни поліцейським та вчинення ним дисциплінарного проступку, та саме за порушення службової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення, а не за наявність вироку суду в кримінальному провадженні № 0000467 від 13.04.2017, за обставинами тих же подій 2017 року.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься також наказ ГУ НПУ у м. Києві від 23.02.2022 №409 про призначення та проведення службового розслідування, в якому підставою вказано надходження 22.02.2022 до управління головної інспекції Головного управління Національної поліції у м. Києві інформації про те, що цього ж дня слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України було повідомлено про підозру заступникові начальника слідчого відділу Дніпровського управління поліції підполковнику поліції ОСОБА_1 .

Тобто, наказом №409 вже було призначено службове розслідування за інформації про вручення ДБР 22.02.2022 підозри ОСОБА_1

Та, наказом №452 від 08.04.2022 ОСОБА_1 допущено до виконання посадових обов`язків у зв`язку із оголошеним в країні воєнним станом та потребою в залучення поліцейських до виконання завдань для забезпечення оборони країни, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Зі змісту затвердженого 15.04.2022 висновку службового розслідування, дослідженого судом слідує, що отримана інформація від ДБР про вручення підозри ОСОБА_1 рамках кримінального провадження 0000467 від 13.04.2017, та зазначено про обставини подій у квітні 2017 року, щодо застосування ОСОБА_1 щодо гром. ОСОБА_7 фізичної сили та спеціальних прийомів боротьби, завдавши моральної шкоди, моральних страждань та отримання нею в результаті тілесних ушкоджень. Опитаний ОСОБА_1 заперечував завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вказав що вже по даному факту було проведено службове розслідування.

У висновку, дисциплінарною комісією, у ході проведення даного службового розслідування, підтвердити або спростувати вину заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 не виявилось можливим, оскільки, факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, доводиться у встановленому порядку і підтверджується обвинувальним вироком суду. У разі встановлення, за результатами досудового розслідування, вини ОСОБА_1 , прийняти рішення згідно із "Дисциплінарним статутом Національної поліції України".

Відповідно, в межах справи № 756/7974/22 переглядається факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 , передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Згідно відомостей Єдиного реєстру судових рішень у справі № 756/7974/22, яка розглядається Оболонським районним судом міста Києва (провадження № 1-1 кп/756/602/24), щодо обвинувального акту, затвердженого 12.09.2022 у кримінальному провадженні, яке внесене 13.04.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000467, у відношенні: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка, Таращанського району, Київської області, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, постанова чи вирок суду відсутній.

В даній справі суд фіксує повторну підставу для призначення службового розслідування як вручення підозри ДБР 22.02.2022 ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000467 щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Перший висновок дисциплінарною комісією було затверджено 15.04.2022, другий висновок, предмет дослідження в даній справі затверджений - 15.07.2022.

Допитані в ході судового розгляду справи свідки член дисциплінарної комісії ОСОБА_4 старший інспектор ВП УГІ ГУНП у м. Києві старший лейтенант поліції, та голова комісії ОСОБА_3 заступник начальника управління - начальника ВСР УГІ ГУНП у м. Києві підполковник поліції, підтвердили проведення службового розслідування за наявності повторної підстави із тієї ж підозри ДБР за наявності обвинувального акту, затвердженого 12.09.2022 у кримінальному провадженні, яке внесене 13.04.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000467, що розглядається в районному суді.

Суд зазначає, що інші кримінальні провадження, вирок суду від 25.04.2013 не стосуються обставин, які перевіряються в даній справі судом, але суд враховує, що такі досліджувались та приймались до уваги дисциплінарною комісією при затвердженні своїх висновків.

Відповідно суд робить висновок про те, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно було призначено службове розслідування щодо ОСОБА_10 за наказом №826 від 12.07.2022.

Суд враховує, що даний наказ у справі не оскаржується, та враховуючи повноваження суду в межах вирішення справи в разі встановлення факту порушення прав та інтересів позивача, суд приходить до висновків та зазначає, що висновки службового розслідування є такими, що не доводять вчинення позивачем дисциплінарного проступку, порушення ним службової дисципліни, комісією не розкрито в чому саме полягає порушення позивачем Присяги, які саме дії та наслідки призвели до підриву довіри до нього як носія влади та до державного органу.

Зазначення про неодноразові внесення відомостей до ЄРСР про кримінальні правопорушення, рішення судів та інші відомості про поведінку поліцейського на переконання суду не є доводами про порушення службової дисципліни, враховуючи, що перевірці підлягала саме інформація підстав вручення підозри ДБР.

Суд зауважує, враховуючи висновки комісії затверджені 15.04.2022, що пред`явлення підозри ДБР, в даному випадку має наслідком також одержання вироку суду для подальшого застосування до поліцейського наслідків визначених чинним законодавством, у зв`язку з чим і було закрито службове розслідування згаданим вище висновком 15.04.2022, за яким як зазначено комісія відповідно не знайшла в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Суд погоджується із тим, що відсутність рішення компетентного органу про притягнення до кримінальної відповідальності позивача не спростовує наявності в діях тієї ж особи дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, але наявність такого дисциплінарного проступку має бути належним чином доведена, обґрунтована з позиції Дисциплінарного статуту та Закону України «Про національну поліцію».

Відсутність вироку свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.

Суд вкотре відмічає, що при проведенні службового розслідування, за наявності ознак кримінального правопорушення, в разі прийняття рішення про звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обов`язково повинні бути встановлені інші порушення дисципліни, відмінні від тих, які інкримінуються в рамках кримінального провадження. Натомість, при розгляді даної адміністративної справи будь-яких інших порушень дисципліни, ніж тих, які розслідуються в рамках кримінального провадження стосовно позивача, встановлено не було.

Суд зазначає позивачу, що наказом ГУ НП у м. Києві від 19.05.2017 №376, за наслідками проведеного службового розслідування встановлено обставинами подій 05.04.2017 за участю позивача майора поліції ОСОБА_1 , внесення 06.04.2017 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003332 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, наявності висновка спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_11 від 06.04.2017 №648/Ж згідно якого встановлено, що ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, дії ОСОБА_1 свідчать про недотримання ним Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, яким за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в нанесенні 05.04.2017 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , унаслідок порушення вимог абзацу 2, 3, 5, 9 ч. 1 ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1,2,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», абз. 2, 3, 4 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із посади.

Наказом №1479 о/с від 22.12.2017 достроково знято дисциплінарне стягнення згідно наказу №376 від 16.05.2017.

Згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 320/11869/20 досліджувались обставини за фактом внесення 06.04.2017 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 003332 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та за фактом затримання заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 у кримінальному провадженні від 30.07.2020 №0000621 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, за яким 06.10.2020 Головним управлінням національної поліції у м. Києві призначено було службове розслідування , згідно Наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві №647 від 16.10.2020, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», пункту 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції та функціональних обов`язків, до заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП підполковника поліції ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади. Суд дійшов висновку що Наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 16.10.2020 №647, яким до заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186), накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, є протиправним та скасував такий. Як наслідок, рішенням суду також скасовано Наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 30.10.2020 №896 о/с.

14 вересня 2021 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві залишено без задоволення та рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року - залишено без змін.

Вказаний наказ та рішення суду міститься в матеріалах справи та досліджений судом.

Та, суд зазначає, що за вказаним вище рішенням досліджувались обставини отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди від особи за вирішення питання в межах кримінального провадження № 003332, що не має відношення до даної справи.

Також, суд вважає доведеним та спростованим доводи представника відповідача про дотримання під час проведення службового розслідування порядку його проведення, призначеного за наказом ГУ НП у м. Києві від 12.07.2022 №826.

У справі наявний лист від 12.07.2022 №569/125/67/01-2022 про направлення запрошення ОСОБА_12 прибути на 15.07.2022 о 10:00 до приміщення ГУ НП у м. Києві щодо надання пояснень у рамках службового розслідування, але належних та достатніх доказів надіслання такого повідомлення позивачу до суду не надано.

В силу положень ч. 7 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Згідно частин 3 та 6, 10 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови. У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Суд також враховує вищезгадане положення п. 17 розділу V Порядку 893 факт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб від надання пояснень фіксується шляхом складення акта про відмову надати пояснення.

Відповідач стверджує, що повідомлення про запрошення було надіслано за місцем несення служби, та згідно наданого Акту про відмову від надати пояснення складеного від 15.07.2022, підписаного одним із членів комісії: головою комісії ОСОБА_13 та членом комісії ОСОБА_14 , зазначено про те, що ОСОБА_1 не прибув для надання пояснень в рамках службового розслідування, не повідомив про поважність причин свого неприбуття, що вважається відмовою від надання пояснень, у зв`язку з чим суд зазначає, що такий Акт не містить в собі відомостей про належне повідомлення ОСОБА_1 щодо службового розслідування, враховуючи твердження про повідомлення позивача за місцем несення служби, та враховуючи також, що Акт відмови від надання пояснень складається саме під час проведення службового розслідування (п. 17 розділу V Порядку 893) в присутності поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб, в ході якого поліцейський відмовився від надання пояснень, та акт підписується членом дисциплінарної комісії, відповідно вважати неприбуття 15.07.2022 о 10:00 до приміщення ГУ НП у м. Києві в даній справі як такого, що відмовився від надання пояснень, суд вважає необґрунтованим.

Суд погоджується із відповідачем про те, що ознайомлення із матеріалами службового розслідування та документами, зібрані в ході такого службового розслідування відбувається за отримання відповідної заяви поліцейського, але як встановлено судом та не спростовано позивачем і його представником, відповідної заяви не було подано до ГУ НП у м. Києві.

Також, суд враховує, поз позивачем не подавались скарги на дисциплінарну комісію.

Щодо вимог, які висуваються законодавством до суб`єкта застосування виду дисциплінарного стягнення, належного обґрунтування в наказі вчинення дисциплінарного проступку, врахування обтяжуючих та пом`якшуючих обставин, дії поліцейського, завдану шкоду, його попередню поведінку, характеризуючи дані, нагороди, суд зазначає, що при виданні наказу керівник чи інший суб`єкт застосування враховує висновки службового розслідування та відповідні супутні обставини та відомості відносно поліцейського, та в наказі зазначається особа щодо якої видано наказ, вид дисциплінарного стягнення та підстави його застосування. Іншого, протилежного зазначеному, позивачем та представником позивача суду не доведено.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, суд визнає протиправним та скасовує наказ ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та як наслідок підлягає скасуванню наказ від 15.07.2022 №1126 о/с в частині накладення на ОСОБА_15 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, оскільки спірні накази не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи предмет спору, скасування судом спірних наказів, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача про поновлення на посаді з якої звільнено, а саме на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, суд зазначає слідуюче.

Спірним наказом від 15.07.2022 №1126 о/с позивача звільнено із посади заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, 15.07.2022. Вказаний наказ судом визнано протиправним та скасовано.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Про необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення її порушених прав йдеться і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11). У цьому рішенні звертається увага на те, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звертає увагу, що визнання протиправним та скасування акта індивідуальної дії (розпорядження про звільнення) має наслідком його недійсність з моменту прийняття. Тобто такий акт індивідуальної дії від моменту прийняття не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його скасуванням.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній посаді.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладених у постановах від 31.05.2021 у справі № 840/3202/18, від 06.07.2021 у справі № 640/3456/20, від 06.07.2021 у справі № 640/1627/20.

Враховуючи наведене, належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача поновити його на попередній займаній посаді, з якої його було звільнено та за таких обставин, враховуючи скасування судом наказів ГУ НП у м. Києві від 15.07.2022 № 588 щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 15.07.2022 №1126 о/с про накладення на ОСОБА_15 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, ОСОБА_15 підлягає поновленню на роботі на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, з 15.07.2022.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 9 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 просить суд стягнути з ГУ НП у м. Києві середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.07.2022 по день ухвалення рішення у справі, включає свої розрахунки згідно довідки про доходи виданої ГУ НП у м. Києві №526 від 21.07.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період вимушеного прогулу.

Разом з тим, виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі- Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 установлено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно з п. 9 розділу І Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення спірних правовідносин, слідує, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період вимушеного прогулу), а не робочих днів.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 12.12.2018 у справі №821/966/16, від 30.01.2019 у справі №806/2164/16.

Оскаржувані накази, якими позивача звільнено із займаної посади, реалізовано 15.07.2022 та поновлено на посаді рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року.

Суд зазначає, що за період з 16.07.2022 (з наступного дня, 15.07.2022 вважається останнім робочим днем за який здійснюються відповідні нарахування грошового забезпечення) по 12.08.2024 (день винесення судом рішення про скасування наказів про звільнення), включно.

Позивач вказує та просить врахувати довідку ГУ НП в м. Києві №526 від 21.07.2022 згідно якої грошове забезпечення ОСОБА_1 за травень 2022 року - 101 437,99 грн. ( 21 410,99 грн. грошове забезпечення та 80 027,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 31 фактично відпрацьований день та за червень 2022 року - 88 182,02 грн. (21 411,02 грн. грошове забезпечення, 1491,00 грн. разова грошова допомога ветеранам, 65 280,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 30 фактично відпрацьованих днів, середньомісячне грошове забезпечення зазначено 21 411,00 грн. та середньоденне грошове забезпечення 709,76 грн. Позивач розраховує грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за даною довідкою та наполягає на тому, що до грошового забезпечення для такого розрахунку підлягає врахуванню також зазначені в довідці одноразові грошові допомоги та визначає відповідно середньоденний розмір грошового забезпечення 3108,52 грн.

Відповідачем подано до суду іншу довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 16.08.2022 №616.

Згідно даної довідки розмір грошового забезпечення позивача за травень 2022 року становить - (21 410,99 грн. грошове забезпечення та 80 027,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 31 фактично відпрацьований день та за червень 2022 року 88 182,02 грн. (21 411,02 грн. грошове забезпечення, 1491,00 грн. разова грошова допомога ветеранам до 5 травня згідно Закону №3551-ХІІ, 65 280,00 грн. разова виплата за постановою КМУ №168) за 30 фактично відпрацьованих днів.

В даній довідці відповідно вказано про одноразові грошові виплати у вигляді допомоги згідно постанови КМУ №168 за травень 2022 року - 80 027,00 грн., за червень 2022 року - 65 280,00 грн., а також разової грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня згідно Закону №3551-ХІІ за червень 2022 року - 1491,00 грн.

В даній довідці середньоденне грошове забезпечення становить 702,00 грн. Довідка підписана уповноваженими представниками та скріплена печаткою ГУ НП у м. Києві.

Дослідивши та перевіривши вказані довідки, суд погоджується із відповідачем та враховує надалі середньоденне грошове забезпечення - 702,00 грн. (21411,02+21410,99)/61 робочі дні, як таке що вірно обраховано та суд враховує саме довідку № 16.08.2022 №616, яка складена згідно положень Порядку №100.

Суд відмічає, що враховуючи положення п. 168.5 ст. 168 ПК України, відсутні підстави для відрахування із грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу податків, зборів та обов`язкових платежів.

Таким чином, середнє грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 16.07.2022 до 12.08.2024 складає 532 818,00 грн. (702,00 грн. х 759 календарних днів) без урахування обов`язкових платежів та податків.

Щодо зазначення позивачем до розрахунку виплат разової грошової допомоги 1419,00 грн. за червень 2022 року та виплат згідно постанови КМУ №168 за травень 2022 року 80 027,00 грн. та за червень 2022 року 65 280 337,00 грн., що з позиції позивача впливає на його розрахунки як розміру грошового забезпечення, на середньоденний розмір, як він вказує 3108 грн. 52 коп. так і на суму за час вимушеного прогулу, яка за його підрахунками складає 1 933 499 грн. 44 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Поряду та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (у відповідній редакції) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" від 07 травня 2022 р. № 540, відповідно до частини сьомої статті 20 та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України, затверджено Порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань.

За п. 2 постанови КМУ №540 установлено, що: 1) виплата щорічної разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснюється у 2022 році у розмірах не менше, ніж у 2021 році; 2) виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється, зокрема, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад - особам, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом перерахування коштів на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби, а особам, які не є військовослужбовцями, поліцейськими, особами начальницького та рядового складу, - на поточні рахунки таких осіб в уповноважених банках.

Міністерству оборони, Міністерству внутрішніх справ, Міністерству інфраструктури, Національній гвардії, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро, Державній податковій службі, Державній митній службі, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Державному бюро розслідувань, Службі безпеки, Службі зовнішньої розвідки, Службі судової охорони, Міністерству юстиції, Управлінню державної охорони, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Адміністрації Державної прикордонної служби, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Офісу Генерального прокурора, Державній судовій адміністрації, Державній спеціальній службі транспорту, іншим утвореним відповідно до законів військовим формуванням, підприємствам, установам, організаціям забезпечити подання до 31 травня поточного року структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги та не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України (п. 3 постанови КМУ №540).

Суд зазначає, що вказана грошова винагорода ветеранам війни до 5 травня є разовою, яка не входить до складу грошового забезпечення поліцейського, призначається та виплачується один раз на рік в межах бюджетних асигнувань, відповідно до подання структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги та не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, та така грошова допомога не входить до розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28 лютого 2022 р. (далі - Постанова № 168).

Пунктом 21 вказаної Постанови установлено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.

Крім того, виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно п.2 розділу І «Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Методичні рекомендації), додаткова винагорода є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення поліцейських, який виплачується на період дії воєнного стану, за період проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами та тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії згідно з умовами, передбаченими розділами 2-5 Методичних рекомендацій.

Таким чином, додаткова винагорода, передбачена Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення, який виплачується поліцейським на період дії воєнного стану та не відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення чи одноразових додаткових видів грошового забезпечення, відповідно не входить до переліку складових грошового забезпечення, встановлених Постановою № 988 та Порядком № 260.

Пунктом 6 Розділу III Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Таким чином, до суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при поновлені на службі не відноситься одноразова грошова допомога ветеранам згідно 646 та додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ №168.

Позивачем та його представником протилежного зазначеному судом не наведено та не доведено.

Крім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню. При цьому, сума стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць становить 21 060,00 грн. (702,00 грн. (середньоденна заробітна плата) х 30 р.д. (середньоарифметична кількість робочих днів у місяці)).

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Решта доводів не впливають на висновки суду не підлягають їх дослідженню.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема також витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати позивача в даній справі складаються із витрат на сплату судового збору в сумі 2977 грн. 20 коп. (квитанції від 10.08.2022 № 2217-7000-8312-0693, № 5808-1662-0875-1025 та № 1046-2715-5635-9407) та на правничу допомогу 112 000,00 грн., які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем витрати у вигляді сплати судового збору, за наслідками задоволення позову, підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв`язку з чим, суд стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 2977 грн. 20 коп.

Щодо заявлено позивачем до відшкодування витрати на правничу допомогу у сумі 112 000,00 грн. суд зазначає слідуюче.

Від відповідача не надійшли до суду заперечення щодо заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вказує на їх неспівмірність та просить суд зменшити розмір.

Вирішуючи заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, відсутність позиції відповідача, надані до заяви докази, суд зазначає слідуюче.

Частиною 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як вбачається з пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 цього Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 22.12.2018 у справі №826/856/18 та від 30.09.2020 у справі №360/3764/18 при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076 визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до Договору №01/18/07/22 від 18.07.2022 про надання правової допомоги ОСОБА_1 уклав такий із Адвокатським бюро «Олександра Скотара».

За 1.2 пунктом Договору вбачається, що Клієнт доручає, а Адвокат прийме на себе зобов`язання про надання правової допомоги, передбачений підпунктами (1.11-118) пункту 11 цього Договору по справі: про збір відомостей та документів, які стали підставою для звільнення 15.07.2022 ОСОБА_1 з посади заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ Національний поліції у м. Києві, а також оскарження даного рішення в судах загальної юрисдикції та представництво Клієнта у всіх органах та установах з даного привиду.

Розмір оплати (гонорар) за правову допомогу визначено в п. 4 Договору та така встановлюється за погодженням між Адвокатом та Клієнтом.

Згідно пп. 4.4 п. 4 Договору Адвокат має право на обернення внесеної клієнтом оплати (гонорару) в свою власність (списання гонорару) в повному обсязі, тільки після завершення виконання доручення, разом з тим Адвокат має право частково списувати оплату за надання правової допомоги (гонорару) по ходу виконання доручення. Право адвоката на отримання не внесеної (недонесеної) оплату (гонорару) не залежить від результату виконання доручення.

Засади обчислення оплати визначається між Адвокатом та Клієнтом (пп. 4.5 п. 4 Договору).

Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами та діє до дати виконання доручення Клієнта.

Договір підписаний Сторонами та скріплений печаткою.

Сторонами договору складено та підписано Додаткову угоду № 1 від 23.07.2022 до вказаного Договору.

Відповідно до пункту 1 та пункту 2 Додатку № 1 сторони дійшли взаємної згоди, що розмір оплати послуг АБ визначається на підставі погодинної вартості робіт, помноженої на фактичну тривалість їх виконання, керівник адвокат Скотар О.М. - вартість роботи за 1 годину 4000,00 грн. Після надання послуг за Договором Сторони підписують Акт приймання-передачі робіт (надання послуг).

Додаткова угода підписана Сторонами та скріплена печаткою.

Згідно Акту приймання-передачі №1 від 26.03.2024 визначено розмір послуг та перелічено надані послуги Адвокатом Клієнту у справі №320/6584/22.

Серед послуг зазначено: ознайомлення із наданими Клієнтом документами (1 година), розробка плану юридичних дій та стратегії захисту прав Клієнта (2 години), підготовка правової позиції для майбутнього судового процесу за адвокатом Клієнта до ГУНП у м. Києві (2 години), підготовка рапорту на ім`я голови НПУ (0,5 години), підготовка рапорту на ім`я начальника ГУНП у м. Києві (0,5 години), підготовка 4-х адвокатських запитів до ГУНП у м. Києві щодо надання документів про звільнення Клієнта, послужного списку (2 години), підготовка звернення до УМВС щодо неправомірності звільнення Клієнта (0,5 години), підготовка звернення до КМУ щодо неправомірності звільнення Клієнта (0,5 години), підготовка звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо порушення прав Клієнта внаслідок неправомірного звільнення (0,5 години), підготовка адвокатського запиту до ГУНП у м. Києві щодо обставин відсторонення Клієнта (0,5 години), підготовка адвокатського запиту до Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо надання копії рапортів (0,5 години), підготовка адміністративного позову (7 годин), підготовка заяви про забезпечення позову (2 години), підготовка заяви про усунення недоліків та виправлення адміністративного позову (1 година), підготовка адвокатського запиту до ГУНП у м. Києві щодо надання трудової книжки Клієнта (0,5 години), підготовка відповіді на відзив у справі (2 години), участь у трьох судових засіданнях (3 години), підготовка заяви про збільшення позовних вимог від 20.06.2023 та від 26.03.2023 (2 години).

За надані послуги визначено розмір гонорару - 112000,00 грн., Клієнт претензій до якості виконаних робіт немає.

Акт підписаний Сторонами та скріплений печаткою.

Адвокатським бюро виставлено ОСОБА_1 рахунок на оплату №2-24 від 26 березня 2024 року на оплату правової допомоги згідно Договору №01/18/07/22 від 18.07.2022, у якому зазначена сума гонорару 112000,00 грн. без ПДВ. Розмір гонорару позивачем на час вирішення спору не сплачено, таких доказів суду не надано.

Суд враховує позицію відповідача щодо заявленого до розподілу розміру витрат на правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

До вказаного твердження суд також застосовує позицію Верховного Суду викладену у постанові від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Також суд зазначає, що Верховний Суд в своєму висновку викладений у постанові 21.01.2021 № 280/2635/20, вказав, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що заявлені позивачем до відшкодування 112 000,00 грн. витрат на професійну правову (правничу) допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Також, суд зазначає, що заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) за обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) визначені в Акті виконаних робіт та їх опис, за якими, на переконання суду, певні дії адвоката, що обмежені предметом спору, не вимагали докладання значних зусиль та зібрання та надання додаткових доказів, зокрема дії вчинені щодо подання заяви на усунення недоліків позову та виправлення адміністративного позову. Послуги з опису щодо підготовки рапорту на ім`я голови НПУ, підготовки рапорту на ім`я начальника ГУНП у м. Києві, підготовки 4-х адвокатських запитів до ГУНП у м. Києві щодо надання документів про звільнення Клієнта, послужного списку, підготовки звернення до УМВС щодо неправомірності звільнення Клієнта, підготовки звернення до КМУ щодо неправомірності звільнення Клієнта, підготовки звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо порушення прав Клієнта внаслідок неправомірного звільнення, підготовки адвокатського запиту до ГУНП у м. Києві щодо обставин відсторонення Клієнта, підготовки адвокатського запиту до Дарницького УП ГУНП у м. Києві щодо надання копії рапортів є діями вчинені з метою досудового врегулювання спору, що не відносяться до надання послуг під час розгляду справи в суді, тому на переконання суду не підлягають врахуванню в межах вирішення питання щодо розподілу судових витрат на наслідками вирішення судом даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню, враховуючи дискреційні повноваження суду щодо суддівського розсуду на предмет розподілу судових витрат згідно згаданої вище позиції Верховного Суду, а також враховуючи доводи відповідача щодо неспівмірності та прохання відповідача щодо зменшення заявлених витрат.

Суд зазначає, що позивачем не доведено обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для позивача, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію позивача або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, з урахуванням досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, критерію обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 25 000,00 грн., та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інших витрат позивачем по справі не понесено та відповідно до стягнення не заявлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 15.07.2022 № 588 щодо накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 15.07.2022 №1126 о/с щодо реалізації дисциплінарного стягнення наказом від 15.07.2022 №588 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, з 15.07.2022.

Стягнути з ГУ НП у м. Києві (; вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.07.2022 по 12.08.2024 у розмірі 532 818,00 грн. (п`ятсот тридцять дві тисячі вісімсот вісімнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути ГУ НП у м. Києві (; вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2977,20 грн. (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім гривень 20 копійок) на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині:

- поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, з 15.07.2022;

- стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 21 060,00 грн. (двадцять одна тисяча шістдесят гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.