Справа № 640/12159/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року № 640/12159/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представник позивача - Шупика А.В., представника відповідача - Дехтярьова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним і скасувати рішення Центрального Міжрегіонального управління Державної Міграційної Служби у м. Києві та Київській області від 21.09.2020 про скасування рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України;

- визнати протиправними дії Центрального Міжрегіонального управління Державної Міграційної Служби у м. Києві та Київській області щодо вилучення у ОСОБА_1 довідки про реєстрацію особи громадянином України для оформлення паспорта громадянина України;

- зобов`язати Центральне Міжрегіональне управління Державної Міграційної Служби у м. Києві та Київській області видати ОСОБА_1 довідку про реєстрацію ОСОБА_1 громадянином України для оформлення паспорта громадянина України.

Ухвалою Окружного адміністратвиного суду міста Києва від 12.08.2022 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного проваадження. Без повідомлення сторін.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу №640/12159/22 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2023 прийнято справу до свого провадження, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження в даній адміністративній справі та призначено судове засідання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, тим що рішенням відповідача від 21.09.2020 скасовано рішення про набуття ним громадянства України у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо припинення іноземного громадянства. Позивач вважає рішення відповідача від 21.09.2020 протиправним, а тому вважаючи вказане рішення незаконним та з метою його скасування звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Мотивуючи відзив, відповідач зазначає, що позивачем не виконано подане відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України`зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства відсутні.

У судовому засіданні, призначеному на 10.06.2024, допитано у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 , повідомив суд, що він давно знайомий та товаришує з позивачем. Зазначив, що позивач мав намір отримати громадянство України для того щоб проживати та працювати на території України, у зв`язку із чим звернувся до органу міграційної служби, проте, йому було відмовлено. Вказав, що він запропонував позивачу працювати на його фірмі юристом (оскільки той, раніше працював адвокатом у російській федерації), однак, у зв`язку із відмовою міграційної служби у наданні позивачу громадянства, останній був змушений виїхати за межі України. Також, повідомив суд, що раніше позивачу видавалось тимчасове посвідчення на проживання на території України.

ОСОБА_2 , повідомив, що позивач звернувся до нього, як до адвоката, з метою стажування та вивчення українського законодавства, оскільки мав на меті стати адвокатом в Україні. Зазначив про те, що раніше позивач був адвокатом у російській федерації, а тому швидко вивчав українське законодавство. Повідомив суд, що позивач закінчив своє стажування у адвокатському об`єднанні, у зв`язку з тим, що у нього виникли проблеми з міграційною службою.

Предстаник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив суд даний адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та показання свідків, суд вважає, що у задоволенні даного адміністративвого позову слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21.08.1967 народився в м. Челябінськ, Російської Федерації. Відповідно до паспорта ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації.

03.11.2017 від ОСОБА_1 Надійшла заява до ГУ ДМС України в м. Києві про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки дід ОСОБА_1 - ОСОБА_4 народжений та проживав на території України до 24 серпня 1991 року. Крім того, разом із вказаною заявою, ОСОБА_1 було подано зобов`язання про припинення іноземного громадянства Російською Федерацією. В цьому зобов`язанні ОСОБА_1 було підтверджено, що у разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації, останній зобов`язується подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави.

27.04.2018 ГУ ДМС України в м. Києві прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» - ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою від 21.12.2018 № 2873/2018 про реєстрацію особи громадянином України 27.04.2018 відповідач прийняв рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України». 01.06.2018 позивачу органом 8001 видане тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 .

21.12.2018 позивачем було подано до відповідача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації у зв?язку з тим, що вартість припинення громадянства Російської Федерації перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, при цьому в декларації зазначено, що вартість припинення громадянства Російської Федерації становить 3500 руб., що дорівнює у гривневому еквіваленті 1466,46 грн.

Проте, листом відповідача від 26.03.2019 № 8101.4.2-9468/81.3-19 повідомлено позивача про відсутність підстави для подання декларації про відому від громадянства Російської Федерації 21.12.2018.

Для підтвердження або спростування факту виконаня позивачем свого зобов`язання щодо отримання позивачем від Посольства Російської Федерації в Україні дозволу на припинення громадянства Російської Федерації, відповідачем 01.06.2020 направлено запит до Посольства Російської Федерації в Україні.

10.08.2020 відповідачем було отримано лист від Посольства Російської Федерації в Україні яким повідомлено, що відносно позивача прийнято рішення про відмову в припиненні громадянства Російської Федерації.

03.09.2020 відповідачем було підготовлено подання №46 про скасування рішення про оформлення набуття громадянтва України - ОСОБА_1 .

За результатом розгляду наданих документів, відповідачем було прийнято рішення 21.09.2020 про скасування рішення відповідача від 27.04.208 про оформлення набуття громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» - ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що останній не виконав подане зобов`язання про припинення громадянтва Російської Федерації, тобто неподання документа про припинення цього громадянства, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують.

Листом від 24.06.2022 № УКЦ-Т-1318-22/6.4/264-22 відповідач повідомив позивача про прийняте 21.09.2020 рішення.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її права та інтереси, позивач звернулась до суду з даним позовом, з приводу чого суд зазначає таке

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначаються Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-ІІІ).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2235-ІІІ громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону № 2235-III законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Згідно з ч.1 та ч. 5 ст.8 Закону №2235-ІІІ (у редакції від 19.02.2016, тобто станом на час набуття позивачем громадянства України) особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до ч.ч. 6-8 ст. 8 Закону №2235-ІІІ подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України, а також від осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, та осіб без громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Отже, законодавством встановлено обов`язок для іноземців щодо подачі зобов`язання припинити громадянство їх держави. Водночас іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Відповідно до частини восьмої статті 8 Закону №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Частиною першою статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини другої статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина перша статті 1 Закону №2235-III).

Перелік документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України встановлено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (далі Порядок №215) (у редакції від 01.04.2016, тобто станом на час набуття позивачем громадянства України).

Відповідно до підпунктами "а" - «г» п. 24 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно з п. 28 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Проаналізувавши вказані вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням разом заявою (клопотанням) про набуття громадянства України особа (іноземець) подається зобов`язання припинити іноземне громадянство. При цьому, іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. У свою чергу, іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з пунктом 92 Порядку №215 територіальні органи Державної міграційної служби України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України:

за народженням; за територіальним походженням; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

До повноважень територіальних органів Державної міграційної служби України також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону.

Відповідно до пункту 96 Порядку №215 подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до територіального органу Державної міграційної служби України.

Відповідно до підпункту "б" пункту 88 Порядку №215 для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи, зокрема: документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

За приписами пункту 97 Порядку №215 рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується керівником територіального органу Державної міграційної служби України або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

З системного аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України та на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, необхідною та обов`язковою умовою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України" є встановлення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, факту набуття особою громадянства України шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Таким чином, невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), декларації про відмову від іноземного громадянства є підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Зазначена підстава може бути підтверджена довідкою територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 у справі № 820/1293/16, від 24.04.2019 у справі №2040/5642/18, від 19.12.2019 у справі №815/3575/15 та від 28.02.2020 у справі №520/4398/19.

Суд зазначає, що з матеріалів справи встановлено, що позивач набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235-ІІІ зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Відповідно до абзацу 16 статті 1 Закону №2235, декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Отже, особа, яка набула громадянство України, має подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. У разі подачі такої декларації документ про вихід із іноземного громадянства не вимагається, а на особу покладається обов`язок повернути національний паспортний документ до уповноваженого органу іноземної держави та не користуватися правами громадянина вказаної держави і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

Відповідно до положень ст. 21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Отже, вказані чинні норми законодавства України покладають на особу обов`язок подати документ, виданий уповноваженим органом відповідної держави про зобов`язання припинити іноземне громадянство, протягом двох років з моменту реєстрації її громадянином України, а у разі неможливості отримання такого документа - подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін 2 не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який взяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відповідно до абзацу 13 статті 1 Закону України «Про громадянство України» незалежними від особами причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства є:

невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін, за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено;

відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства не здійснюється або вартість перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом України на час, коли особа набула громадянства.

Судом встановлено, що 21.12.2018 позивачем подано до відповідача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації у зв?язку з тим, що вартість припинення громадянства Російської Федерації перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, при цьому в декларації зазначено, що вартість припинення громадянства Російської Федерації становить 3500 руб., що дорівнює у гривневому еквіваленті 1466,46 грн.

Проте, листом відповідача від 26.03.2019 №8101.4.2-9468/81.3-19 повідомлено позивача про відсутність підстави для подання декларації про відому від громадянства Російської Федерації 21.12.2018.

Лист відповідача обгрунтовано тим, що пунктом 119 Порядку Nє 215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов?язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

При оформленні припинення іноземного громадянства (підданства) необхідно застосовувати суму мінімальної заробітної плати, яка встановлена законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.

Відповідно до положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає з 1 січня 3 723 грн., тобто, вартість оформлення не має перевищувати 1861,50 грн.

Листом Міністерства закордонних справ України від 30.03.2018 № 6.4-2004/3-18 на адресу Державної міграційної служби України направлено копію ноти консульського відділу Посольства Російської Федерації від 27.04. 2018 Nє 18-11, в якій зазначено, що станом на 26.04.2018 розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід з громадянства Російської Федерації для громадян Російської Федерації складає 1820 грн.

Згідно інформації, розміщеної на веб-сайті Посольства рф в Україні (https://ukraine.mid.ru/23) розмір 3бору за вчинення консульських за оформлення заяви про вихід із громадянства рф в загальному та спрощеному порядку становить 78 дол. США або 2 184 грн. (р. ІІ Вчинення дій, пов?язаних з оформленням документів - Оформлення заяви про вихід з громадянства рф в загальному або спрощеному порядку).

Вартість послуги складає - збір за вчинення консульських дій (65 дол. США або 1820 грн.) та збір на покриття фактичних видатків (13 дол. США або 364 грн.).

Згідно інформації, розмішеної на веб-сайті Посольства РФ в Україні (https://ukraine.mid.ru/23), громадяни РФ звільняються від сплати збору на покриття фактичних видатків, пов?язаних з вчиненням щодо них консульських дій.

Тобто, позивач як громадянин рф, за оформлення заяви про вихід з громадянства рф в загальному або спрощеному порядку має сплатити лише збір за вчинення консульських дій (65 дол. США або 1820 грн.), і не зобов?язаний сплачувати збір на покриття фактичних видатків (13 дол. США або 364 грн.), що разом становить 2 184 грн..

Інформація, розміщена на веб-сайті Посольства рф в Україні, відповідає інформації, що міститься у ноті Посольства РФ в Україні від 27.04.18, що використовується ДМС та її територіальними органами в роботі, згідно якої розмір консульського збору за оформлення заяви про вихід з громадянства рф становить 1820 грн. для заявників - громадян рф, оскільки вони звільнені від сплати збору на покриття фактичних видатків.

А тому, твердеження позивача в декларації про відмову від громадянства Російської Федерації у зв?язку з тим, що вартість припинення громадянства Російської Федерації перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України не відповідає дійсності.

У зв`язку з відмовою від прийняття декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації, позивач повинен був виконати взяте за собою зобов`язання про припинення іноземне громадянство та повинен був подати документ про це, який виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України.

Судом встановлено, що 03.11.2017 позивач подав до відповідача заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, додавши письмове зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство Російської Федерації. Згідно з довідкою від 21.12.2018 № 2873/2018 про реєстрацію особи громадянином України 27.04.2018 відповідач прийняв рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ. Отже, зі вказаної вище дати позивач набув громадянства України на підставі ч.1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ та у строк до 27.04.2020 зобов`язаний подати до уповноваженого органу України документ про припинення громадянства Російської Федерації, виданий її уповноваженим органом, однак у визначений дворічний термін не виконав свого зобов`язання. Належні, достовірні та допустимі докази виконання позивачем зазначеного обов`язку станом на 27.04.2020, відсутні.

Отже, судом встановлено, що у визначений законодавством термін позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства російської федерації.

Для підтвердження або спростування факту виконаня позивачем свого зобов`язання щодо отримання позивачем від Посольства Російської Федерації в Україні дозволу на припинення громадянства Російської Федерації, відповідачем 01.06.2020 було направлено запит до Посольства Російської Федерації в Україні.

10.08.2020 відповідачем було отримано лист від Посольства Російської Федерації в Україні яким повідомлено, що відносно позивача було прийнято рішення про відмові в припиненні громадянства Російської Федерації.

Таким чином суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем вчинялися необхідні дії щодо припинення громадянства Російської Федерації.

Суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості здійснити процедуру виходу з громадянства російської федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства так і декларації про відмову від громадянства російської федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства російської федерації в іншій країні (поштою, особисто або через представника), однак жодних дій не вчинив, що свідчить про пасивну поведінку позивачки до питання відмови від громадянства російської федерації.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 у справі №280/7910/20.

Крім того, згідно з ч. 21 ст. 9 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Проте, позивач не надав доказів повернення паспортного документа РФ до уповноваженого органу іноземної держави, що є підставою для скасування рішення про набуття громадянства України.

У зв`язку з неподанням позивачем документу про припинення громадянства Російської Федерації протягом 2 років з моменту набуття ним громадянства України спірним рішенням відповідач скасував попереднє рішення про набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі ч.1 ст.8 Закону №2235-ІІІ.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи усні та письмові пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 12 серпня 2024 р.