Справа № 460/27478/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/27478/23 пров. № А/857/11581/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Носа С. П.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

представника позивача Грицай І. О.,

представника відповідача Федченка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року (прийняте в м. Рівному суддею Дудар О. М.; складене в повному обсязі 10 квітня 2024 року) в адміністративній справі № 460/27478/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерагро» до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнерагро» (далі також ТОВ «Партнерагро», Товариство, позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці від 25 вересня 2023 року № UA204020/2023/000112/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови Рівненської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25 вересня 2023 року № UA204020/2023/000756.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідач, володіючи всіма необхідними документами та відомостями для проведення процедури декларування товарів, протиправно сформував картку відмови прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржила Рівненська митниця, яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на імпортерові. Разом з тим, позивач не надав на підтвердження митної вартості імпортованого товару та сумнівів що митної вартості товарів, які виникли у митного органу, належних доказів, а надані ним докази були неповними та суперечливими і містили розбіжності.

Представник Товариства подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції таким, що відповідає фактичним обставинами справи, прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Тому просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. З покликанням на фактичні обставини справи, норми матеріального права та судову практику вважає, що Товариство в повній мірі підтвердило складові вартості імпортованого товару.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВ «Партнерагро» (ідентифікаційний код юридичної особи 38892443, місцезнаходження: 35371, Рівненська область, Рівненський район, с. Антопіль, вул. Київська, буд. 57Б) зареєстроване як юридична особа 23 серпня 2013 року (номер запису: 0011099), зареєстроване як платник податків у контролюючому органі 27 серпня 2013 року.

Основний вид діяльності товариства за КВЕД 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням.

14.07.2023 між ТОВ «Партнерагро» (далі - Покупець) та компанією MAN Truck&Bus UK Limited (далі - Продавець) було укладено контракт № 28/23 (далі - Контракт № 28/23) (а. с. 18 - 19).

Відповідно до пункту 1 Контракту № 28/23 продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити згідно інвойсів (далі Товар):

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2017 року виготовлення, ідентифікаційний номер (далі - VIN) НОМЕР_1 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2018 року виготовлення, VIN НОМЕР_2 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.500, 2017 року виготовлення, VIN НОМЕР_3 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2018 року виготовлення, VIN НОМЕР_4 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2018 року виготовлення, VIN НОМЕР_5 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2018 року виготовлення, VIN НОМЕР_6 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2017 року виготовлення, VIN НОМЕР_7 ;

- уживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, 2017 року виготовлення, VIN НОМЕР_8 .

За змістом пункту 2.1 Контракту № 28/23 вартість діючого Контракту становить 75000,00 GBP. Ціна на Товар визначена у відповідному інвойсі (та/або проформа інвойс) і встановлюється в GBP.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Контракту № 28/23 Покупець здійснює оплату вартості окремої поставки Товару, обумовленої сторонами, на умовах 100 % передоплати. Оплата здійснюється шляхом банківського переказу на підставі контракту.

Відповідно до пункту 4.1 Контракту № 28/23 Товар буде поставлений на умовах FCA Rotterdam згідно правил «Інкотермс 2020».

Приймання Товару проводиться в місці призначення, шляхом підписання покупцем товаро-супровідних документів (CMR) (пункт 5.1 Контракту № 28/23).

Придбаний позивачем товар, передбачений умовами Контракту № 28/23, повністю оплачений, що підтверджено банківськими платежами від 26.07.2023 та від 01.08.2023 на загальну суму 75 000,00 GBP. У призначенні платежів вказано, що оплата здійснена за Контрактом № 28/23 від 14.07.2023 (а. с. 59 - 62).

Всі транспортні засоби було ввезено на митну територію України.

Спірні правовідносини у цій справі стосуються правильності митного оформлення сідельного тягача MAN TGX 26.460, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер VIN - НОМЕР_6 .

У межах Контракту № 28/23 компанія MAN Truck&Bus UK Limited сформувала, зокрема, інвойс від 16.08.2023 № , який містить відомості щодо імпортованого товару: ціна - 9570,00 GBP, реєстраційний номер DA67TXL, модель TGX 26.460 6Х2/2 BLS, ідентифікаційний номер VIN - НОМЕР_6 , двигун НОМЕР_9 , пробіг 726,623 км, дату першої реєстрації 16.02.2018, країна походження - Німеччина (а. с. 22, 140 - 143).

Транспортування придбаного товару відбувалося відповідно до умов договору від 10.01.2022 № 4, укладеного з ФОП ОСОБА_1 .

У рахунку-фактурі від 05.09.2023 № 34 вказано, що транспортні послуги по маршруту Rotterdam, Netherlands Україна (с. Антопіль), CMR № від 28.08.2023, становлять: Rotterdam, Netherlands п.п. «Рава- Руська» 42 000,00 грн; п.п. «Рава- Руська» с. Антопіль 3000,00 грн (а. с. 29).

З метою митного оформлення товару та вільного його випуску в обіг на території України позивач подав до митного органу митну декларацію № 23UA48U0.

У вказаній митній декларації задекларовано вживаний сідельний тягач MAN TGX 26.460, VIN - НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_9 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна 12 419 куб. см, колісна формула 6х2, календарний рік виготовлення 2018.

Митну вартість товару заявлено в загальному розмірі 10 507,11 GBP (470 913,05 грн), з яких: 9570,00 GBP (428 913,05 грн) - ціна товару; 937,11 GBP (42 000,00 грн) - витрати на транспортування.

Декларантом обрано перший метод визначення митної вартості за ціною договору (а. с. 30 - 31).

Для проведення митного оформлення імпортованого сідельного тягача до зазначеної митної декларації було додано такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 17.08.2023 №; автотранспортну накладну від 19.09.2023 № ; декларацію про походження товару від 17.08.2023 № ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу 3 від 31.07.2018; банківські платіжні документи від 26.07.2023 та від 01.08.2023 на загальну суму 75 000,00 GBP; рахунок-фактуру про надання послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно експедиційні послуги № 27 від 27.07.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів від 14.07.2023 №28/23; договір про надання послуг митного брокера від 04.01.2016 № 1608; договір (контракт) про перевезення від 10.01.2022 № 4; попередній інвойс від 16.08.2023 № ; копію митної декларації країни відправлення.

За результатами аналізу поданих декларантом для митного оформлення документів відповідачем встановлено розбіжності, що призвело до сумнівів у достовірності наданих відомостей.

У зв`язку з цим, з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості імпортованого товару, відповідач направляв позивачу письмову вимогу щодо необхідності надання додаткових документів.

На письмову вимогу відповідача позивач додаткових документів не надав.

За результатом аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, 25.09.2023 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 204020/2023/000112/2, яким відкоригувала митну вартість імпортованого ТОВ «Партнерагро» сідельного тягача MAN TGX 26.460, 2018 року виготовлення, ідентифікаційний номер VIN - НОМЕР_6 . (а. с. 32 - 33).

У цьому рішенні зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом, у зв`язку з тим, що:

І. Подане до митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 31.07.2018 № 3 містить відомості про компанію, на яку зареєстрований транспортний засіб, які не кореспондуються із відомостями про продавця і покупця, заявленими декларантом. Вказане свідчить про наявність ризиків, заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно умов придбання оцінюваного транспортного засобу. Внаслідок перевірки копії митної декларації країни відправлення від 08.09.2023 №23GB09Х8, встановлено її відсутність у базі даних митних декларацій (www.ec.euro pa.eu), також у вищезазначеній декларації відсутні відомості щодо умов поставки.

ІІ. Рівненська митниця володіє інформацією щодо рівнів митної вартості аналогічного транспортного засобу (за маркою, моделлю, об`ємом двигуна, календарним роком виготовлення, країною відправлення), митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 31.08.2023 № UA31U1 31 250 євро/од.

ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею за умови надання додаткових документів: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; 2) виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товару на заявлених комерційних умовах поставки; 3) загальні положення та умови контрактів, на підставі яких здійснено формування інвойсу від 17.08.2023 № щодо продажу оцінюваного транспортного засобу; 4) документи в межах положень наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 щодо транспортних витрат за межами території України понесених ТОВ «Партнерагро».

Відповідно до частини шостої статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

ІV. За результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо ості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (статі 59 - 61 Митного кодексу України), достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного су України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання гості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених статтях 58 - 63 Митного кодексу України, митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості аналогічного транспортного засобу (за маркою, моделлю, об`ємом двигуна, календарним роком виготовлення), митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 31.08.2023 № 23UA31U1 31 250 євро/од.

Числове значення митної вартості товару у валюті рахунку становить 27 121,8916 GBP (фунтів стерлінгів), що з урахуванням курсу НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення у національній валюті України становить 1 215 562,4987 грн.

Також відповідач сформував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2023/000756 (а. с. 34 - 35).

Різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом за рішенням № UA204020/2023/000112/2 від 25.09.2023, становить 237 589,10 грн.

Вважаючи рішення та картку відмови відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товарів, не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості. При цьому, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що надані декларантом документи були неповними, містили розбіжності, чи ознаки підробки. Водночас ціна, яка була фактично сплачена позивачем за товар в повній мірі підтверджена належними і допустимими доказами і відповідає домовленостям сторін договору.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відносини, з приводу яких виник цей спір, регулюються Митним кодексом України (далі також - МК України).

За змістом частини першої статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої, другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами першою - другою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою - другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

З аналізу наведених норм видно, що положення статті 53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами першою - третьою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

А частиною п`ятою статті 54 МК України визначено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

За приписами частин першої, другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Зазначені положення зобов`язують митний орган у рішенні про коригування митної вартості зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частин одинадцятої, дванадцятої статті 264 МК України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

За змістом цих норм обов`язок доведення митної ціни товару лежить на імпортерові.

А митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема, якщо: надані декларантом документи містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, або наявні ознаки підробки.

При цьому, митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності; а якщо складові митної вартості товарів є непідтвердженими, повинен вказати, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Митний орган обґрунтовував свої доводи тим, що подані до митного контролю та оформлення документи не містили усіх даних (наявність неточностей), необхідних для визначення митної вартості.

Зокрема, в рішенні від 25.09.2023 № UA204020/2023/000112/2 відповідач зазначив, що:

- подане до митного оформлення свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 31.07.2018 № 3 містить відомості про компанію, на яку зареєстрований транспортний засіб, які не кореспондуються із відомостями про продавця і покупця, заявленими декларантом;

- внаслідок перевірки копії митної декларації країни відправлення від 08.09.2023 №23GB09Х8, встановлено її відсутність у базі даних митних декларацій (www.ec.euro pa.eu), також у зазначеній декларації відсутні відомості щодо умов поставки.

Стосовно вказаного вище колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що з поданих декларантом документів (Контракту № 28/23, інвойсу від 16.08.2023 № ) видно, що продавцем є компанія MAN Truck&Bus UK Limited.

У матеріалах справи відсутні докази перебування позивача у договірних відносинах з третіми особами, крім продавця.

При цьому, продавець та власник товару не повинен обов`язково бути однією і тією ж особою. І при реалізації товару продавець не зобов`язаний здійснювати його реєстрацію за собою, а наявність у продавця права продажу може бути обумовлено цивільно-правовими відносинами (зокрема, довіреність, договір з автосалоном тощо) між безпосереднім власником транспортного засобу та продавцем.

При цьому, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в розумінні норм МК України не є документом, що підтверджує митну вартість транспортного засобу.

А оформлення у спірному випадку факту перетину транспортним засобом митного кордону Великої Британії згідно з декларацією країни відправлення свідчить про легальний спосіб вивезення позивачем транспортного засобу.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити, що Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2018 року в справі № 815/137/17 висловив правову позицію, згідно з якою виконання чи не виконання умов зовнішньоекономічного договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

В свою чергу митний орган [Одеська митниця ДФС] не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

З приводу покликань апелянта на відсутність експортної митної декларації в базі митних декларацій ЄС (www.ec.europa.eu) колегія суддів зауважує, що декларант не має стосунку до процедури реєстрації (оформлення) митної декларації країни походження, а відтак не може нести відповідальність за відсутність експортних митних декларацій у відкритій базі даних Європейської Комісії з тарифів та митного союзу (https://www.ec.europa.eu/).

Проходження товару через митний кордон Євросоюзу за експортними митними деклараціями є підтвердженням належного оформлення та заповнення граф цього документу з точки зору законодавства Європейського Союзу, при тому, що митна декларація країни відправлення не передбачена частиною другою статті 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість.

А відтак вказана обставина не впливає на ціну заявленого товару, відповідно не може слугувати підставою для коригування митної вартості товару.

Як видно із матеріалів справи, митну вартість товару визначено на підставі інформації щодо митної вартості транспортного засобу, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 31.08.2023 № 23UA31U1.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Тобто, в рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17.

Проте, у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

У постанові від 24 січня 2019 року в справі № 821/1697/17 Верховний Суд зазначив, що в рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Щодо митної декларації, яка була використана відповідачем для визначення митної вартості товару при прийнятті спірного рішення, суд зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників ЄАІС. При прийнятті оспорюваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач спирався не на документи, подані декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.

Також, у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 815/228/17 Верховний Суд дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року в справі № 803/776/17 висловив правову позицію про те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30 жовтня 2018 року в справі № 826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач подав до митного органу належний та достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом.

При цьому, відповідачем не підтверджено належними доводами та доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені обставини, що підтверджуються доказами, судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу відповідно до норм матеріального права та постановлено обґрунтоване рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для справи.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстави для їх перегляду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що за подання адміністративного позову ТОВ «Партнерагро» згідно з платіжними інструкціями від 20.11.2023 № 10052 та від 13.12.2023 № 10202 сплачено судовий збір у сумі 6247,84 грн (а. с. 16, 42).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 6247,84 грн.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 по справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав до суду Договір про надання правничої допомоги від 20.11.2023 № 103, укладений між Адвокатським об`єднанням «Скорпіон» та ТОВ «Партнерагро» і додатки до нього, акт передачі-прийняття наданої правничої допомоги від 28.03.2024 (а. с. 159 - 166, 169).

Згідно з додатком 1 до Договору сторони узгодили такий вид та обсяг правничої допомоги:

1) здійснення юридичного аналізу та правового вивчення первинних митних декларацій та документів, які були додані до них для здійснення митного оформлення товару;

2) правовий аналіз рішення про коригування митної вартості товарів від 25.09.2023 UA204020/2023/000112/2, а також документів на підставі яких вони прийняті;

3) правовий аналіз карток відмови у прийнятті митної декларації та документів, що слугували підставою її прийняття;

4) аналіз митних декларацій, за якими товар було випущено у вільний обіг на території України з усіма доданими до них документами;

5) сформувати правову позицію та стратегію захисту прав Клієнта, визначити перелік доказів та документів, необхідних для формування та обґрунтування правової позиції Клієнта;

6) вжити заходи по збиранню доказів та документів для захисту прав Клієнта, відправити адвокатські запити та заяви про надання документів;

7) здійснити аналіз норм матеріального права, в частині необхідній для формування правової позиції захисту прав та інтересів Клієнта;

8) проаналізувати судову практику по вирішенню аналогічних спорів;

9) здійснити написання та подання до Рівненського окружного адміністративного суду заяв по суті справи, зокрема, але не виключно, позовної заяви, відповіді на відзив та ін.;

10) здійснити представництво інтересів Клієнта в Рівненському окружному адміністративному суді та забезпечити реалізацію його прав та виконання обов`язків при розгляді справи про визнання протиправними та скасування рішення про визначення коду товару, карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

11) отримати копію рішення суду першої інстанції (додаток № 1 до Договору від 20.11.2023 № 103).

Згідно з додатком № 2 до Договору сторони договору узгодили гонорар та фактичні витрати, які підлягають сплаті клієнтом у межах цього договору. Правнича допомога, за надання якої визначається розмір гонорару: комплекс правничої допомоги по правовому супроводу адміністративної справи про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів 25.09.2023 № UA204020/2023/000112/2.

Згідно з актом передачі-прийняття наданої правничої допомоги від 28.03.2024 вартість наданої правничої допомоги складає 10 000 грн 00 коп.

На підтвердження оплати витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у цій справі позивач надав платіжну інструкцію від 20.11.2023 на суму 10 000,00 грн (а. с. 167).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

Аналізуючи зміст додатку 1 до Договору, колегія суддів враховує, що 1, 2 та 3 пункти пов`язані між собою, четвертий пункт не стосується суті справи, 5, 7 та 8 пункти також пов`язані між собою, а 11 пункт нічим не підтверджений; тобто менше половини із вказаного додатку, на переконання колегії суддів, є підтвердженою та стосується матеріалів справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, колегія суддів також враховує, що цей спір не належить до категорії справ значної складності; судова практика з цього питання є загалом визначеною; також у провадженні судів є декілька загалом аналогічних справ за позовом Товариства до Рівненської митниці.

Тому колегія суддів апеляційного не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру відшкодування витрат на професійну допомогу та вважає його завищеним з огляду на зазначене.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного дійшла висновку про необхідність відшкодування судових витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з метою відшкодування належного розміру витрат на професійну правничу допомогу, необхідно замінити в абзаці п`ятому резолютивної частини рішення суду першої інстанції розмір суми відшкодування з «9000» на «4000».

Визначаючи суму, що належать до відшкодування позивачу, суд застосовує критерій реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення її дійсності та необхідності), а також критерій розумності розміру цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Саме ці критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи компенсацію судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine) від 23 січня 2014 року (заява № 19336/04) Європейський суд зазначив: «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 квітня 2019 року в справі № 826/9047/16, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Щодо додаткових підстав для коригування митної вартості, які наведені в апеляційній скарзі (інвойс не містить інформації про реквізити зовнішньоекономічного контракту, а також те, що до митного оформлення надано платіжні документи, які не кореспондуються із терміном оплати, що вказаний в інвойсі), то такі колегія суддів вважає такими, що не стосуються суті справи, позаяк вони не було підставою для прийняття митним органом оскаржуваних рішень.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод] зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Рівненської митниці необхідно задовольнити частково - рішення суду першої інстанції змінити, замінивши в абзаці п`ятому його резолютивної частини число «9000» числом «4000».

У решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Рівненської митниці задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року в адміністративній справі № 460/27478/23 змінити, замінивши в абзаці п`ятому його резолютивної частини число «9000» числом «4000».

У решті Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року в адміністративній справі № 460/27478/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 09.08.24