Справа № 340/1791/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1791/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Науменка В.В.

при секретарі судового засідання Гловацькій М.О.,

за участі:

представника позивача Квашук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єруправління» (вул. Молодіжна, 53, смт. Власівка, м. Світловодськ, 27552, ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-28798-1127 від 04.03.2024 року, прийняту Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, за якою позивач має сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 1721668,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, є незрозумілими періоди, за якими складається виставлена заборгованість, а також зазначається, що позивачем регулярно сплачуються податкові зобов`язання з єдиного внеску. Наголошується, що відповідачем документально не обґрунтовано безспірну суму недоїмки по єдиному внеску станом на 29.02.2024, з урахуванням проведених позивачем платежів, а отже вважає спірну вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити у порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено порядок та строки вчинення процесуальних дій, призначено підготовче засідання (а.с. 29).

Від позивача до суду 18.04.2024 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що спірна вимога винесена у зв`язку з наявною заборгованістю позивача зі сплати єдиного внеску, який самостійно вирахувано, але не сплачено платником податку. Вважає свої дії та рішення правомірними а спірну вимогу такою, що не підлягає скасуванню (а.с. 37-39).

23.04.2024 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач на задоволенні позову наполягає, а також звертає увагу на невідповідності сум, зазначених у спірній вимозі з сумами заборгованості, вказаними відповідачем у відзиві. Наголошує на неправильному розрахунку заборгованості відповідачем (а.с. 43-44).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Під час підготовчого засідання 29.04.2024 та 15.05.2024 судом задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача додаткові докази щодо предмету спору (розрахунки заборгованості).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволені.

Пояснила, що вже після винесення вимоги, зокрема й у день її винесення, підприємство сплатило частину заборгованості з єдиного внеску, а отже сума заборгованості, зазначена у вимозі, є необґрунтованою. Зазначила, що відповідачем належним чином не доведено обґрунтованість зазначених у спірній вимозі сум, отже така вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, у задоволенні позову просив відмовити (а.с. 166).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Товариство з додатковою відповідальністю "Світловодське кар`єруправління" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 12.12.2002, перебуває на обліку як платник податків (а.с. 169-172).

Основним видом економічної діяльності є: 08.11 Добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю.

Також встановлено, що 04.03.2024 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-28798-1127, якою повідомлено позивача про наявність станом на 29.02.2024 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальну суму 1721668,61 грн., у тому числі недоїмка 1721668,61 грн. (а.с. 9).

Даних про оскарження зазначеної вимоги в адміністративному порядку до податкового органу вищого рівня матеріали справи не містять.

Водночас, не погоджуючись з вимогою №Ю-28798-1127 від 04.03.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, серед іншого:

проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4);

визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків (підпункт 20.1.18);

застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України (підпункт 20.1.19);

користуватися інформаційними базами даних державних органів, державними, у тому числі урядовими, системами зв`язку і комунікацій, мережами спеціального зв`язку та іншими технічними засобами відповідно до закону (підпункт 20.1.26).

Статтею 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами пункту 56.11 статті 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон №2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно визначення, наведеного у п. 2 частини 1 статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 9 Закону №2464 визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч. 12 статті 9 Закону).

Застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом №2464 та визначення процедури нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами визначається Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790), зареєстровану в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (далі Інструкція №449).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції №449, у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 визначено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно вимог пункту 5 розділу VI Інструкції №449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що борг з єдиного внеску, зазначений у спірній вимозі, виник виключно на підставі поданих позивачем звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску, що підтверджується даними облікової картки позивача (а.с. 55-58, 76-112), змістом відзиву, наданого відповідачем; обґрунтованих заперечень з цього приводу позивачем до суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що усі суми податкових зобов`язань, зазначених у спірній вимозі, є узгодженими, а винесення відповідачем такої вимоги відповідає встановленому законом порядку та обумовлене виключно наявністю самостійно нарахованих але несплачених позивачем сум єдиного внеску.

Що стосується доводів позивача про недостатню обґрунтованість спірної вимоги, суд зазначає, що затверджена законом форма вимоги не передбачає додаткової конкретизації щодо періодів, підстав виникнення боргу (недоїмки), тощо. Крім цього, як вже встановлено судом, уся сума боргу, зазначена у спірній вимозі, сформована на підставі поданих позивачем звітів, що свідчить про обізнаність останнього з сумою самостійно нарахованих але несплачених податкових зобов`язань та періоду їх виникнення.

Таким чином, вищевказані доводи позивача суд вважає безпідставними.

Що стосується тверджень позивача відносно неврахування відповідачем певних окремих платежів, здійснених позивачем на сплату заборгованості з єдиного внеску, суд зазначає, що відповідачем за клопотанням позивача до суду надано детальні розрахунки щодо нарахування та сплати позивачем єдиного внеску за період з 2018 по 2024 рік включно (а.с. 76-112), згідно яких не вбачається жодних розбіжностей або ж неврахувань сум здійснених позивачем платежів, у тому числі й по платіжних інструкціях, наданих останнім до суду (а.с. 10-25). У свою чергу, представник позивача не зміг пояснити суду, які ж саме платежі, здійснені позивачем, не були враховані відповідачем під час формування спірної вимоги та у чому полягають протиріччя у сумі боргу станом на 29.02.2024 року.

Будь-яких інших доводів, підкріплених належними та допустимими доказами щодо протиправності спірної вимоги, позивачем до суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірного рішення підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях податкового органу під час винесення спірної вимоги, а тому позовні вимоги щодо визнання її протиправною та скасування є такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Доказів понесення відповідачем судових витрат у справі до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09 серпня 2024 року.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО