Справа № 320/12314/24
Суддя: Маринчак Нінель Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Маринчак Н.Є.

суддів: Черпака Ю.К., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 у справі за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙКАРІПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕКС 2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛОН КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" про визнання недійсними договорів поставки, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

16.03.2024 до Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у м. Києві (далі - позивач, апелянт) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙКАРІПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕКС 2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛОН КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С", у якому просить суд:

1. Визнати недійсним Договір поставки від 30.03.2020 № 03/2020, укладений між ТОВ «ВІАЛОН КОМПАНІ» () та ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () на загальну суму 67 528 698,42 грн.

2. Стягнути з ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () на користь ТОВ «ВІАЛОН КОМПАНІ» () 67 528 698,42 грн., отриманих в рамках недійсного правочину №03/2020 від 30.03.2020, стягнути з ТОВ «ВІАЛОН КОМПАНІ» () 67 528 698,42 грн. в дохід державного бюджету України, отриманих в рамках недійсного правочину №03/2020 від 30.03.2020.

3. Визнати недійсним Договір поставки товару від 01.04.2020, укладений між ТОВ «ЯКІСНИЙ СИСТЕМНИЙ СЕРВІС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «С.К.С»), () та ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () на загальну суму 33 000 000,00 грн.

4. Стягнути з ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () на користь ТОВ «ЯКІСНИЙ СИСТЕМНИЙ СЕРВІС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «С.К.С») 33 000 000,00 грн., отриманих рамках отриманих в рамках недійсного правочину від 01.04.2020, стягнути з ТОВ «ЯКІСНИЙ СИСТЕМНИЙ СЕРВІС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «С.К.С») 33 000 000,00 грн. в дохід державного бюджету України, отриманих в рамках недійсного правочину від 01.04.2020.

5. Визнати недійсним Договір №П/28-05-2020 від 28.05.2020, укладений між ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () та ТОВ «ДІНЕКС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД») () на загальну суму 41 970 967, 00 грн.

6. Стягнути з ТОВ «ДІНЕКС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД») () на користь ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () 41 970 967, 00 грн., отриманих рамках отриманих в рамках недійсного правочину №П/28-05-2020 від 28.05.2020, стягнути з ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () 41 970 967, 00 грн. в дохід державного бюджету України, отриманих в рамках недійсного правочину №П/28-05-2020 від 28.05.2020.

7. Визнати недійсним Договір №П-2/28-05-2020 від 28.05.2020, укладений між ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () та ТОВ «ДІНЕКС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД») () на загальну суму 58 557 673,59 грн.

8. Стягнути з ТОВ «ДІНЕКС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД») () на користь ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () 58 557 673,59 грн., отриманих рамках отриманих в рамках недійсного правочину №П-2/28-05-2020 від 28.05.2020, стягнути з ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () 58 557 673,59 грн. в дохід державного бюджету України, отриманих в рамках недійсного правочину №П-2/28-05-2020 від 28.05.2020.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 відповідно до пункту1 частини1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України відмовлено у відкритті провадження за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙКАРІПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕКС 2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛОН КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" про визнання недійсними договорів поставки, стягнення коштів; роз`яснено, що спір підвідомчий господарському суду.

Ухвала суду мотивована тим, що правовідносини щодо укладання договорів базуються на принципах вільного волевиявлення, свободі договору та вибору контрагентів, юридичній рівності, майновій самостійності їх учасників, а також визнання їх недійсними належать до сфери приватного права, що відповідає юрисдикції господарських судів згідно зі статтею 20 ГПК України, враховуючи, що відповідачі діяли як самостійні господарюючі суб`єкти, спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства і не відноситься до юрисдикції адміністративного суду; вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України є завданням господарського судочинства та відповідно до статті 20 цього Кодексу підвідомчі господарським судам; зазначене вище узгоджується із висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 580/4531/23 (провадження № 11-176апп23).

Не погоджуючись з ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2024, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Апелянт зазначає, що 30.06.2023 звернувся із вказаною позовною заявою через підсистему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду.

Апелянт наполягає, що станом на час подання ним позовної заяви стала позиція Верховного суду щодо юрисдикції даного предмету позову була викладена у постанові від 12.03.2020 у справі №2а-0770/2208/12.

Відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙКАРІПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕКС 2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛОН КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, мотивуючи це наступним.

Так, частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1, частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення позивача до суду стала перевірка договорів поставки від 30.03.2020 № 03/2020 між ТОВ «ВІАЛОН КОМПАНІ» () та ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () на загальну суму 67 528 698,42 грн; від 01.04.2020 між ТОВ «ЯКІСНИЙ СИСТЕМНИЙ СЕРВІС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «С.К.С»), () та ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () на загальну суму 33 000 000,00 грн; від 28.05.2020 між ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () та ТОВ «ДІНЕКС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД») () на загальну суму 41 970 967, 00 грн; від 28.05.2020 між ТОВ «АЙКАРІПЛЮС» () та ТОВ «ДІНЕКС 2020» (попереднє найменування - ТОВ «ДІТРЕЙД ЛТД») () на загальну суму 58 557 673,59 грн, податкових накладних, проведених розрахунків; наявність обставин безтоварності господарських операцій з формальним складенням первинних документів з метою формування безпідставних податкових вигод іншим суб`єктам господарювання; позивач наполягає на недійсності правочинів.

Велика Палата Верховного Суду в подібних правовідносинах, висловлювала позицію, за якою неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18).

За змістом пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2024 у справі № 580/4531/23: «судам господарської юрисдикції підвідомчі справи за позовом контролюючого органу до суб`єктів господарювання про визнання недійсним правочину (договору) через невідповідність інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та застосування наслідків недійсності правочину відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України; Велика Палата Верховного Суду наголосила, що, вирішуючи питання предметної юрисдикції спору за позовом суб`єкта владних повноважень до суб`єктів приватного права щодо оспорення вчинених ними правочинів, слід враховувати, що статус позивача та/чи зазначені ним мотиви звернення до суду не є достатнім чи визначальним критерієм для віднесення такого спору до предметної юрисдикції адміністративних судів; під час визначення предметної юрисдикції справ за таким позовом відповідно до статі 19 Кодексу адміністративного судочинства України, статті 20 ГПК України, статті 19 ЦПК України судам слід виходити, окрім складу сторін, також із суті права та/або інтересу, що оспорюється або за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, обраного способу захисту та характеру спірних правовідносин у сукупності; застосування зазначених критеріїв дає підстави виснувати, що, оспорюючи правочин, вчинений суб`єктами приватного права та спрямований на набуття, зміну або припинення ними цивільних прав чи обов`язків, суб`єкт владних повноважень передусім втручається у приватноправові відносини та застосовує спосіб захисту, властивий саме цим відносинам, тому, незважаючи на обґрунтування позовних вимог, такий спір є приватноправовим, а справа в такому спорі відноситься до предметної юрисдикції загальних чи господарських судів залежно від складу сторін спору, якщо законом не встановлено інше правило предметної юрисдикції таких спорів».

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» та статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За даних обставин, колегія суддів визнає обґрунтованим врахування судом першої інстанції при розгляді даної справи висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2024 у справі № 580/4531/23.

Відповідачем за змістом апеляційної скарги не доведено наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду.

Твердження апелянта щодо того, що станом на час подання ним позовної заяви стала позиція Верховного суду щодо юрисдикції даного предмету позову була викладена у постанові від 12.03.2020 у справі №2а-0770/2208/12, відтак суд першої інстанції мав керуватись лише нею, спростовуються наступним.

Ознаки підвідомчості спору господарському суду, узагальнені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 911/1834/18 та від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17.

При реалізації контролюючим органом повноважень за підпунктом 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 Податковим кодексом України визначальним для віднесення відповідного спору до юрисдикції адміністративних судів залишається з`ясування його публічно-правової природи (змісту, характеру) із застосуванням наведених вище критеріїв, на чому неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17.04.2018 у справі 815/6956/15, від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, від 17.06.2020 у справі

№ 826/10249/18, формулюючи універсальний підхід до розмежування приватноправових і публічно-правових спорів, який має враховуватися судами для вирішення питання предметної юрисдикції спору за участю суб`єкта владних повноважень незалежно від конкретного складу сторін.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 у постанові від 30.01.2019 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати, що зокрема здійснено судом першої інстанції шляхом застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2024 у справі № 580/4531/23.

Таким чином, твердження апелянта про необхідність застосування позиції Верховного суду щодо юрисдикції даного предмету позову, що викладена у постанові від 12.03.2020 у справі №2а-0770/2208/12 є безпідставними.

Крім того, позовна заява Головного управління ДПС у м. Києві зареєстрована 16.03.2024 вх.№ 13759.

В частині вимог апелянта щодо направлення даної справи для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів частини 3 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до приписів статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України (розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів) окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою (місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів у сфері медіа, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників суб`єктів у сфері медіа, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, або особами без громадянства; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації) та третьою (Вищому антикорупційному суду підсудні справи про застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції") цієї статті.

Приписами статтей 22, 25-28 Кодексу адміністративного судочинства України розмежовується інстанційна та територіальна юрисдикція адміністративних судів.

За доводами апеляційної скарги, позивачем не наведено обґрунтування порушення судом першої інстанції правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно підстави для направлення справи для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва у колегії суддів апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, цей спір за своєю суттю має приватноправовий характер та пов`язаний з корпоративними правовідносинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

З приводу інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 22, 25-28,29, 170, 242, 316, 318 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 у справі за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙКАРІПЛЮС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІНЕКС 2020», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІАЛОН КОМПАНІ», Товариства з обмеженою відповідальністю "С.К.С" про визнання недійсними договорів поставки, стягнення коштів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя - доповідач Маринчак Н.Є.

Судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.