Справа № 240/6959/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/6959/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області здійснити перерахунок та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексацій грошового забезпечення та із врахуванням раніше виплаченої суми.

Позов обґрунтований позивачем тим, що при розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідачем протиправно не враховано індексацію грошового забезпечення, яка належала до йому виплати під час проходження служби.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив від 08 травня 2024 року на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зазначає, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації, так як в оспорюваному періоді, індекс споживчих цін (%), на підставі яких здійснюється розрахунок індексів для проведення індексації не перевищував 103%. Крім того, вказує, що оскільки позивачу індексація грошового забезпечення не нараховувалась та відсутнє судове рішення, яким зобов`язано ГУНП в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, тому позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.

У період із 07.06.2024 по 11.07.2024 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 в період з 10.08.2007 по 28.03.2014 проходив службу у Володарськ-Волинському УМВС України в Житомирській області.

Наказом в.о. начальника УМВС України в Житомирській області від 28.03.2014 №78ос (по особовому складу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 , заступника начальника слідчого відділення Володарськ-Волинського районного відділу, було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п.64 "ж" (за власним бажанням). Вислуга років на 28.03.2014 становить: календарна - 10 років 07 місяців 24 дні.

Згідно архівної довідки Головного управління Національної поліції в Житомирській області №413/29 від 27.03.2024 позивачу в травні 2014 року було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 7816,43 грн.

Головне управління Національної поліції в Житомирській області листом №33/105/05/29.2024 від 27.03.2024 у відповідь на запит позивача, повідомило його, що одноразова грошова допомога при звільненні з органів внутрішніх справ нарахована з місячного грошового забезпечення, яке він отримував при звільненні з служби. Індексація грошового забезпечення на день звільнення дорівнювала нулю.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невключення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Приписами статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У спірний період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ був чинний Закон України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон №565-XII), за правилами статті 19 якого форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

На виконання вказаної норми закону постановою №1294 упорядковано структуру та умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та затверджено схеми посадових окладів і додаткових видів грошового забезпечення за категоріями військовослужбовців, в тому числі працівників органів внутрішніх справ.

Пунктом 1 постанови №1294, пунктом 3 Наказу №499 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Системний аналіз статті 19 Закону №565-XII і пункту 1 постанови №1294 вказує на те, що військовослужбовці, під час перебування на службі отримують грошове забезпечення, в складі якого, серед іншого, включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, а також окремо одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Додатком № 26 до постанови № 1294 визначено вичерпний перелік додаткових щомісячних видів грошового забезпечення рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, серед яких, не міститься матеріальна допомога, одноразова премія, компенсація за невикористану у році звільнення відпустку і одноразова грошова допомога при звільненні.

Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наказом МВС від 31 грудня 2007 року № 499 (втратив чинність 31 грудня 2016 року) затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція).

Ця Інструкція розроблена, зокрема, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 913 "Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення", від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (пункт 1.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 1.14 Інструкції індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

За змістом статті 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, статті 95 Кодексу законів по працю України та статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-III індексація виплачується з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Приписами статті 2 Закону №1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону №1282-XII, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (частина перша). Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина 2).

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), пунктом 2 якого визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини одноразової грошової допомоги при звільненні.

Судом встановлено, що позивачу нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 7816,43 грн за 10 років 07 місяців 24 дні служби, у складі якого не враховано індексацію грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що начальник відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Житомирській області звернувся до начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Житомирській області з запитом про надання інформації №СЕД-95/2024 від 30.04.2024, в якому просив розрахувати велечину індексу споживчих цін за період з 10.08.2007 по 28.03.2014 (встановити базовий місяць) та вказати чи наявна індексація грошового забезпечення для ОСОБА_1 за період з 10.08.2007 по 28.03.2014 відповідно до калькулятора індексації заробітної плати. Крім того, просив повідомити чи виплачувалась йому при звільненні з органів внутрішніх справ індексація грошового забезпечення.

У відповідь на вказаний запит Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Житомирській області листом №СЕД-132-2024 від 01.05.2024 повідомило, що підвищення посадового окладу ОСОБА_1 відбулось у лютому 2013 року, базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін та проведення індексації грошового забезпечення став лютий 2013 року. У період з березня 2013 по березень 2014 року (місяць звільнення ОСОБА_1 зі служби) індекс споживчих цін не перевищував поріг індексації 103%, тому індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у березні 2014 року дорівнювала нулю. При звільненні зі служби за власним бажанням ОСОБА_1 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога за 10 років календарної служби з місячного грошового забезпечення в сумі 7816,43 грн.

З огляду на наведене, індексація грошового забезпечення за період з 10.08.2007 по 28.03.2014 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Водночас, суд зауважує, що виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період 10.08.2007 по 28.03.2014 не є предметом даного адміністративного позову.

В даному випадку, позивач оскаржує дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення.

За таких обставин, враховуючи наявність встановленого факту відсутності нарахувань і виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ, відсутні правові підстави для обтяження Головного управління Національної поліції в Житомирській області обов`язком здійснення перерахунку та виплатити позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексацій грошового забезпечення.

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановленого факту відсутності порушення прав особи, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

З урахуванням відмови у задоволенні позову, суд не розглядає питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (Старий бульвар, 5/37, м.Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10008, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва