Справа № 420/13657/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02 травня 2024 року надійшов адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-15715-1532 від 12.09.2023 року про наявність у ФОП ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 , виключивши недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн.;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області повернути ФОП ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 6942,44 грн., які були сплачені на рахунок Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження №74207520 від 20.02.2024 р.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовних вимог позивач в цілому зазначає, що податковим органом не надано доказів, які б підтвердили, що сума недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн. дійсно має місце, з урахуванням сплати позивачем ЄСВ за 2021-2022 р.р., періоду нарахування такої недоїмки, з урахуванням п. 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Відповідач відзив до суду не подав.

Станом на 08 серпня 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивачки та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Калашніковим Р.В. було відкрито стосовно ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , виконавче провадження №74207520 на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15715-1532 від 12.0.2023 року виданої ГУ ДПС в Одеській області, про що було складено відповідну постанову від 20.02.2024 року.

Сума заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом, згідно вищезазначеної постанови, складала 6157,68 грн.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 отримав постанову про арешт коштів боржника від 20.02.2024 року, згідно якої Київським ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) вимагалось сплатити від позивача грошові кошти у сумі 6942,44 грн. в рамках виконавчого провадження №74207520 від 20.02.2024 року.

Адвокат Куля В.С., в інтересах ФОП ОСОБА_1 , звернувся з адвокатським запитом за вих. № 21-02-24/1 від 21.02.2024 року до Головного управління ДПС в Одеській області де просив повідомити наступне:

- на підставі яких документів було відкрито виконавче провадження №74207520 від 20.02.2024 року;

- надати відповідні копії документів з додатками до них;

- надати копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15715-1532 від 12.0.2023 року, виданої ГУ ДПС в Одеській області;

- яка причина виникнення даної заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом у сумі 6157,68 грн.;

- за які строки/ квартали виникла вказана заборгованість;

- надати відповідні копії документів з додатками до них;

- надати відповідні копії актів документальної перевірки з додатками до них, витяг/ витяги з інформаційної системи органу доходів та зборів та інші документи на підтвердження виникнення вказаної заборгованості ФОП ОСОБА_1 перед бюджетом у сумі 6157,68 грн.

У відповідь на згаданий адвокатський запит Головне управління ДПС в Одеській області, листом № 6324/6/15-32-13-07-06 від 26.02.2024 року, повідомило наступну інформацію: «... За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС станом на 12.09.2023 року за ФОП ОСОБА_1 обліковувались заборгованість по єдиному внеску у сумі 10 579, 68 гривень.

У зв`язку з наявністю боргу по єдиному внеску, Головним управлінням ДПС в Одеській області в автоматичному режимі була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.09.2023 № Ф-15715-1532 на суму 10 579,68 грн., яка надіслана засобами поштового зв`язку, рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків: АДРЕСА_2 . Рекомендований лист повернувся, причина повернення «за закінченням терміну зберігання». Копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2023 № Ф-15715-1532 на суму 10 579,68 грн. та докази направлення надаємо у додатку до листа.

Відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС ОСОБА_1 18.12.2023 сплачено єдиний внесок на суму 4 390,0 грн. та 04.01.2024 сплачено 32 грн., і станом на 01.02.2024 заборгованість зі сплати єдиного внеску складала 6 157,68 гривень.

Оскільки вищезазначена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2023 № Ф-15715-1532 не була погашена або оскаржена у встановлений законодавством термін, Головним управлінням ДПС в Одеській області відповідно до пункту 7 розділу VI Інструкції 449 направлено до органу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2023 № Ф-15715-1532 У на суму 10 579,68 грн. разом із заявою про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2024 № 3242/5/15-32-13-07-05 на суму 6 157,68 грн. (сума заборгованості до стягнення з урахуванням сплати єдиного внеску на суму 4 422 гривень).

За даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС заборгованість у розмірі 6 157,68 грн. виникла на підставі нарахувань згідно поданих платником декларацій, а саме: згідно Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № від 14.01.2022 у сумі 3 329,68 грн.; згідно Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця № від 11.01.2023 у сумі 2 860,0 гривень.».

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною вимогою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно із ч.4 ст.8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За визначенням наданим у пункті 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI).

Проте слід звернути на те, що п. 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає, що тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

При цьому, такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.

Враховуючи що позивач є платником єдиного податку, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, він має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022 року.

Як встановлено судом, за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС заборгованість у розмірі 6 157,68 грн. виникла на підставі нарахувань згідно поданих платником декларацій, а саме:

- згідно Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № від 14.01.2022 у сумі 3 329,68 грн.;

- згідно Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця № від 11.01.2023 у сумі 2 860,00 гривень.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № від 14.01.2022 року, позивач був зобов`язаний сплатити ЄСВ за період оподаткування від 01.01.2021 року по 31.12.2021 року на суму 15 950 грн.

Згадана сума ЄСВ розміром у 15 950 грн. за період оподаткування від 01.01.2021 року по 31.12.2021 року позивачем була сплачена відповідно до наступних платіжних доручень:

- платіжне доручення № 98 від 23 березня 2021 р. на суму 3 960.00 грн. ЄСВ за 1 квартал 2021 р.;

- платіжне доручення № 114 від 23 червня 2021 р. на суму 3 960.00 грн. ЄСВ за 2 квартал 2021 р.;

- платіжне доручення № 134 від 12 жовтня 2021 р. на суму 3 960.00 грн. ЄСВ за 3 квартал 2021 р.;

- платіжне доручення № 150 від 13 грудня 2021 р. на суму 4 070.00 грн. ЄСВ за 4 квартал 2021 р.

Згідно Додатку 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця № від 11.01.2023 року, позивач був зобов`язаний сплатити ЄСВ за період оподаткування від 01.01.2022 року по 31.12.2022 року на суму 2 860,00 гривень.

Суд зазначає, оскільки, позивач є платником єдиного податку, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, він має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022 року згідно з п. 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI.

Лише з 1 серпня 2023 року пільга була скасована відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX.

Таким чином, позивач зобов`язаний був сплатити ЄСВ у сумі 2 860,00 грн. за період січень-лютий 2022 року, що ним і було виконано згідно платіжного доручення №163 від 28 березня 2022 року.

Сплачені ОСОБА_1 18.12.2023 року єдині внески на суму 4 390,0 грн. та 04.01.2024 року на суму 32 грн., вносились за наступні обліково-звітні періоди, проте, не були враховані за 2021-2022 р.р., де ЄСВ вже було сплачено згідно вищенаведених платіжних доручень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем вчасно і в повному обсязі було сплачено ЄСВ за 2021-2022 року, тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2023 року № Ф-15715-1532 є протиправною та підлягає скасуванню.

У розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 8 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України належна поза розумним сумнівом вмотивованість офіційного письмового документу владного суб`єкта є гарантією особи на доступ до суду. Незабезпечення владним суб`єктом цієї вимоги призводить до однозначної та очевидної протиправності управлінського діяння у зв`язку з дефектом у юридичній визначеності.

Такий правовий висновок сформовано ВС КАС у постанові від 25.03.2021 року по справі №520/4577/19, у постанові від 09.12.2020 року по справі №824/1276/18-а.

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якій "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" ("Kobets v. Ukraine" ) , з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" ("Avsar v. Turkey" ).

Суд вважає, що податковим органом не надано доказів, які б підтвердили, що сума недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн. дійсно має місце, з урахуванням сплати позивачем ЄСВ за 2021-2022 р.р., періоду нарахування такої недоїмки, з урахуванням п. 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому суд приходить до висновку, що спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

У праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права, подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Скасування ж вимоги про сплату боргу (недоїмки) свідчить про відсутність податкового боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 2 підрозділу 13 розділу IV Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року №5 (далі Порядок №5), у разі якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

Згідно пункту 2 підрозділу 3 розділу V Порядку №5, у разі скасування у встановлених законом випадках не в межах процедури адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску після його вручення платнику податків у підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, вноситься рішення керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС або особи, яка виконує його обов`язки, про скасування податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, статус податкового повідомлення-рішення/рішення/вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску змінюється на Скасовано.

У разі внесення вказаної інформації: до настання граничного строку сплати/зменшення відповідні облікові показники (операції) в ІКП блокуються, а донараховані/зменшені суми не відображаються та не беруть участі у розрахунках; після настання граничного строку сплати/зменшення в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо скасування донарахованих/зменшених сум у зв`язку із прийняттям рішення про скасування.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Стаття 13 Конвенції Право на ефективний засіб юридичного захисту проголошує: Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників.

У п. 75 рішення від 05.04.2005 року у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п.9).

Отже, в даному випадку, з урахуванням скасування вимоги Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-15715- 1532 від 12.09.2023 року на суму 10 579,68 грн., належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , виключивши недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн.

Відносно вимог позивача про зобов`язання Головне управління ДПС в Одеській області повернути ФОП ОСОБА_1 , грошові кошти у сумі 6942,44 грн., які були сплачені на рахунок Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження №74207520 від 20.02.2024 р., суд зазначає, про передчасність вказаних вимог, оскільки позивачем у даній справі не оскаржувалось рішення Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження №74207520 від 20.02.2024 р. на підставі якого було позивачем були сплачені вищезазначені кошти, а також позивачем не надано доказів, що вказане рішення скасовано чи визнано судом протиправним.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року, справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А), Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 1211,20 грн., що сплачені згідно квитанції № 2256-6330-1069-52851 від 01.05.2024 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-15715-1532 від 12.09.2023 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , шляхом виключення недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10 579,68 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5 ,м. Одеса, 65044, ).

Суддя С.О. Cтефанов