Справа № 580/382/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року справа № 580/382/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із грошового забезпечення з 26.06.2021 по 20.12.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з його грошового забезпечення за крайні два місяці, що передують його звільненню, в розмірі середнього заробітку за 6 (шість) місяців наступних після місяця звільнення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 26.06.2021 знятий з усіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби відповідач не виплачував позивачу в період з грудня 2015 року по лютий 2018 року індексацію грошового забезпечення. На виконання рішення суду в справі № 580/10272/21 відповідач 20.12.2023 провів фактичний розрахунок в сумі 83 892,42 грн, тобто із значною затримкою. З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, поданому до суду 05.02.2024, зазначив, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України є ненарахування сум належних працівникові при звільненні; незгода працівника нарахованими/перерахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника. Підставою виплати в розумінні 117 КЗпП України є незгода працівника про розмір коштів виплачених йому при звільнені, яка повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні. Позивач не звертався до керівництва військової частини щодо незгоди з розміром виплат всіх сум, що належать йому в день звільнення. Отже, відповідач вважає, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України відсутні. У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 29.01.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2021 № 126 виключений із списків частини і знята з усіх видів забезпечення з 26.06.2021.

Рішенням від 03.02.2022, що набрало законної сили в частині позовних вимог 25.09.2023, у справі № 580/10272/21 Черкаський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково:

- визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року без застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) перерахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу;

- у задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Постановою від 25.09.2023, що набрала законної сили 25.09.2023, у справі № 580/10272/21 Шостий апеляційний адміністративний суд:

- рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено скасував, та прийняв у вказаній частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнив;

- визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 01.03.2018 по 26.06.2021 без урахування абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;

- зобов`язав військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.06.2021 із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язав військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 з січня 2016 року по день фактичного розрахунку;

- в іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року залишив без змін.

На виконання судових рішень відповідач 20.12.2023 провів з позивачем фактичний розрахунок у зв`язку з індексацією грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Представник позивача звернулася до відповідача із зверненням від 23.12.2023 щодо виплати, зокрема, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач листом від 28.12.2023 № 36/3431 повідомив позивача, що судом було зобов`язано вчинити певні дії про нарахування і виплату сум, належних при звільненні. При цьому, був відсутній спір щодо їх розміру. Тому підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України відсутні, а також дана стаття не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2024 № 350/205/128/33/3 позивачу була нарахована індексація з грудня 2015 року по лютий 2018 року в сумі 85 169,97 грн. Дата виплати 20.12.2023.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з виплатою позивачу індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У частині першій статті 1-2 Закону №2011-XII зазначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. Водночас такі питання врегульовані нормами КЗпП України.

Так, приписами частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19.07.2022 набрав чинності Закон №2352-ІХ, яким норми статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений строком 6 місяців.

Як встановив суд, стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України в цій справі пов`язане з несвоєчасним нарахування та виплатою позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року 28.02.2018 на загальну суму 85 169,97 грн.

Так, суд встановив, що позивач виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 26.06.2021. Недоотриману частину грошового забезпечення, а саме: індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, в сумі 85 169,97 (з урахуванням сплати податку з доходів фізичних осіб) позивачу перераховано на картковий рахунок 20.12.2023.

При цьому, з системи «Діловодство спеціалізованого суду» суд встановив, що відповідно до постанови від 26.04.2023 у справі № 580/7586/21 Шостий апеляційний адміністративний суд зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15,82 грн (п`ятнадцять гривень вісімдесят дві копійки) у зв`язку з несвоєчасною виплатою при звільненні компенсації за піднайм житла в сумі 1622,29 грн.

Отже, у зв`язку з несвоєчасним проведення розрахунку при звільненні (виплата компенсації за піднайм житла в сумі 1 622,29 грн) постановою від 26.04.2023 у справі № 580/7586/21 на відповідача покладено обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 15,82 грн відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, питання виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні було вирішено у справі № 580/7586/21.

Суд врахував, що стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення; право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає у разі фактичного розрахунку щодо всіх виплат, які нараховані, або щодо яких існує спір про їх розмір.

Звернувшись до суду вперше з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач реалізував надане йому право притягти відповідача до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП України і середній заробіток вже стягнуто.

Суд також враховує, що позивач не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що починаючи з 2016 року, а також на день звільнення з військової служби, звертався до відповідача із заявами про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Згідно системи «Діловодство спеціалізованого суду» позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у грудні 2021 року, провадження у справі №580/10272/21 відкрито ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2021.

Отже вказані обставини свідчать, що жодного спору щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення на день звільнення з військової служби (26.06.2021) між позивачем та відповідачем не існувало, що виключає стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України.

Отже суд погоджується з доводами відповідача в цій частині про відсутність підстав (відсутність спору про розмір грошового забезпечення) для сплати середнього заробітку за час невиплати індексації грошового забезпечення.

Суд також бере до уваги, що індексація грошового забезпечення підлягала нарахуванню та виплаті за період грудень 2015 -лютий 2018, тобто протягом періоду проходження військової служби, проте чинне законодавство не передбачає стягнення середнього заробітку у такому разі.

Взявши до уваги приписи статті 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії, суд дійшов висновку, що відповідач вже був притягнутий до відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тому підстави для повторного притягнення до відповідальності відсутні.

За вказаних обставин підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належного грошового забезпечення відсутні, тому позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО