Справа № 439/1513/24
Суддя: Войтюк Т. Л.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 439/1513/24

Провадження № 2-а/439/20/24

08 серпня 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі

головуючої судді Войтюк Т.Л.,

за участю секретаря судового засідання Полінчук С.-Е.А.

справа №439/1513/24

позивач ОСОБА_1 - не з`явився,

представник позивача адвокат Онищук Т.Н. - не з`явився,

представник відповідача Яремчук Я.В. - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Онищука Т. Н. звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить суд скасувати постанову серії ЕНА №2549592 від 06.07.2024.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою серія ЕНА №2549592 від 06.07.2024 його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за ч. 2 ст.122 КУПАП за те, що 06.07.2024 року о 13:09 годині в Львівській області, Золочівський район, селі Ясенів по вул. Лісна, він керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед початком руху, та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.9.2.«а» ПДР - Порушення попереджувальних сигналів перед початком руху і зупинкою. Вказує, що оскаржувана постанова винесена із грубим порушенням чинного законодавства України, є безпідставною та необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Позивач стверджує, що 06.07.2024 о 13:09:10 у с. Ясенів, по вул. Лісній він транспортним засобом не керував, поліцейським при розгляді справи жодного доказу руху транспортного засобу під його керуванням по згаданій ділянці вулиці надано не було. Повідомляє, що правил дорожнього руху не порушував. З наданих до відзиву доказів, зокрема відео фіксації відповідними технічними засобами які містяться на оптичному носії інформації не можливо встановити факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки така фіксація розпочинається з моменту коли позивач перебуває на території домогосподарства, а саме в підсобному приміщенні. Зазначає, що на момент прибуття поліцейських, автомобіль перебував на території домогосподарства нерухомо, будь які особи за кермом автомобіля не перебували. Посилається на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що він 06.07.2024 о 13:09:10 керував транспортним засобом, а тому вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню судом.

Ухвалою суду від 19.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29 липня 2024 року.

В судове засідання 29 липня 2024 року позивач та його представник не прибули. Через канцелярію суду 29.07.2024 від представника позивача надійшла заява у якій він просить розглядати справу без участі позивача та його представника. Представник відповідача в судове засідання 29.07.2024 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просив перенести розгляд справи на іншу дату для надання можливості подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 08 серпня 2024 року.

30 липня 2024 року, через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що вимоги позивача є безпідставними, винесена поліцейським постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Відповідач повідомляє, що факт скоєння правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП підтверджується доказами у вигляді відеофіксації (які долучені до матеріалів справи) на нагрудну бодікамеру поліцейського. Зазначає, що із запису відеореєстратора можна побачити та почути, що водій ОСОБА_1 визнав керування автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед початком руху та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 9.2 «а» та 2.1 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 КУпАП. У відзиві вказано, що позивач здійснив зупинку ТЗ біля свого подвір`я, яке не огороджене, вийшовши із автомобіля зайшов у гаражне приміщення, не реагуючи на вимогу зупинитися, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, звукового сигналу. Після чого було прийняте рішення припинити дане правопорушення, тому поліцейський повідомив водія що ведеться відеофіксація їхньої розмови. Зазначає, що водій намагався уникнути відповідальності, повідомляв неправду про причину та необхідність зупинки, не увімкнення покажчика повороту. У подальшому водій ОСОБА_1 був згідний із вчиненим правопорушенням, оцінено докази, після чого винесено адміністративну постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

07 серпня 2024 року представник позивача адвокат Онищук Т.Н. подав до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 08 серпня 2024 року не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У поданому відзиві представник відповідача просив розглядати справу без участі Головного управління Національної поліції у Львівській області за наявними у справі належними та допустимими доказами.

У зв`язку з неявною в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши докази, які є у справі, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.

06.07.2024 відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2549592за ч. 2 ст.122 КУПАП, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а.с.5).

Згідно з вказаною постановою, 06.07.2024 року о 10:09:10 в селі Ясенів по вул. Лісна, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при перед початком руху та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.9.2. «а» ПДР - Порушення попереджувальних сигналів перед початком руху і зупинкою.

Із наданих відповідачем відеозаписів з нагрудної бодікамери поліцейського встановлено, що відео фіксація розпочинається з моменту коли ОСОБА_1 перебуває на території домогосподарства, в підсобному приміщенні. Транспортний засіб перебуває теж на території домогосподарства, за кермом автомобіля будь-яких осіб не має.

З встановлених судом обставин справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, щодо правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, які регулюються Правилами дорожнього руху, Законом України «Про дорожній рух», положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію».

Застосовуючи норми вказаних нормативно-правових актів, суд дійшов до такого.

В силу вимог ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Так, порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 9.2 «а» Правил передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, зокрема у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відтак приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму Рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010 року.

Як встановлено, позивач заперечує вчинення ним порушення Правил дорожнього руху, а отже, обов`язок доказування правомірності винесеної постанови відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладається на відповідача.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Суд наголошує, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейський зобов`язаний з`ясувати обставини правопорушення, встановити подію і склад адміністративного правопорушення та у винесеній постанові зазначити докази, якими підтверджується подія і склад адміністративного правопорушення, зокрема, у випадку здійснення запису порушення, зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення ЕНА № 2549592 від 06.07.2024, технічні засоби, яким здійснено фото або відеозапис не зазначено. У постанові п. «7. До постанови додаються:» нічого не вказано. Отже, в оскаржуваній постанові не зазначено, які докази підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Відповідачем надано до суду диск з відеофайлами відеофіксації з камери зафіксованої на одязі поліцейського на підтвердження скоєння позивачем спірного адміністративного правопорушення та розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи вказані відеофайли судом встановлено, що дійсно на ньому зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що мало місце 06.07.2024, однак поданий диск з відеофайлами не містять фіксації вчинення водієм ОСОБА_1 порушення вимог Правил дорожнього руху.

Відеофайли, які містять інформацію щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, розпочинаються з моменту коли ОСОБА_1 перебуває на території домогосподарства, а саме в підсобному приміщенні.

Отже, як вбачається, жоден з відеофайлів не містить фіксування порушення водієм транспортного засобу ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , вимог п. 9.2 «а» Правил дорожнього руху.

Водночас, суд враховує, що Законом України «Про Національну поліцію`від 02.07.2015 р. №580-VIII надано право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення, але наголошує, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб (марку та номер відеореєстратора, тощо), за допомогою яких здійснено фото чи відеозапис, такі фото/відеозапис згідно з вимогами статті 73 КАС України не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а.

Слід зазначити, що суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на це, суд критично ставиться до наявних у матеріалах справи відеозаписів, оскільки такі не зазначені в додатку до постанови, отже в постанові серії ЕНА №2549592 від 06.07.2024 не зазначено, які докази підтверджують безпосередньо факт вчинення правопорушення.

Отже дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідач, на якого нормами чинного законодавства покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що дійсно позивач допустив порушення Правил дорожнього руху України, а також інші обставини, які б підтверджували факт вчинення останнім адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, що позбавляє можливості суд встановити факт порушення позивачем правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на те, що докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, відповідачем не подано, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в постанові серії ЕНА №2549592 від 06.07.2024 через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд дійшов висновку, що вимога позивача, в якій він просить суд скасувати постанову є підставною та обґрунтованою. Тому позов слід задовольнити шляхом скасування постанови серії ЕНА № 2549592 від 06.07.2024, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, з Головного управління Національної патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок, який позивач сплатив відповідно до квитанції про сплату №27КМ-42YQ-16KE.

Керуючись ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автомотичному режимі серії ЕНА №2549592 від 06.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 грн та закрити провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 грн 60 к. за рахунок бюджетних асигнувань.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, 79007, ).

Повне судове рішення складене та підписане 08.08.2024.

Суддя Т.Л. Войтюк