Справа № 480/6401/24
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
08 серпня 2024 року справа № 480/6401/24
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 20.03.2023 по 10.04.2023, з 11.04.2023 по 25.04.2023 та пропорційно періоду відпустки для лікування після тяжкого поранення, рекомендованої довідкою ВЛК №5328 від 27.06.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі, збільшеному до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 20.03.2023 по 10.04.2023, з 11.04.2023 по 25.04.2023 та пропорційно періоду відпустки для лікування після тяжкого поранення, рекомендованої довідкою ВЛК №5328 від 27.06.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Ухвалою суду від 24.07.2024 вказана позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання її копії шляхом направлення до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій необхідно вказати інші підстави для поновлення такого строку та наданням відповідних доказів.
Ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху доставлено до електронного кабінету представника позивача 25.07.2024.
31.07.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій просить вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
В обґрунтування заяви зазначає, що про порушення свого права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі, збільшеному до 100000 грн за період з 20.03.2023 по 10.04.2023 та з 11.04.2023 по 25.04.2023 стало відомо 07.06.2024, коли на адвокатський запит отримано відповідь відповідача від 07.03.2024.
Також представник позивача зазначає, що додаткова винагорода є складовою частиною заробітної плати, тому у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про поновлення пропущеного строку, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану" за період перебування у відпустці після поранення з 20.03.2023 по 10.04.2023, з 11.04.2023 по 25.04.2023 та пропорційно періоду відпустки для лікування після поранення, рекомендованої довідкою ВЛК №5328 від 27.06.2023
Таким чином спір щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства щодо належної виплати грошового забезпечення.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з наступними змінами), відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 введено карантин з 12.03.2020, який діяв до 30.06.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236.
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 30 червня 2023 р. на всій території України карантин.
Враховуючи те, що позивач отримує щомісяця грошове забезпечення, у період з 20.03.2023 по 25.04.2023, позивачу не нараховувалося та не виплачувалася додаткова винагорода, як зазначено в позовній заяві, то починаючи з 25.05.2023 позивач був обізнаний про невиплату відповідних спірних сум грошового забезпечення.
Таким чином, враховуючи обмеження трьома місяцями з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, з урахуванням граничних строків з дня закінчення карантину на території України, строк звернення позивачем пропущено.
Тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України фактично почав відліковуватись з 01.07.2023 (з дня скасування карантину) та мав закінчитись у жовтні 2023 р. (02.10.2023 - тримісячний строк з дня скасування карантину).
Проте, до суду з даним позовом позивач звернувся лише 19.07.2024, тобто з пропуском тримісячного строку визначеного ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній з 19 липня 2022 року (з урахуванням строку дії карантину).
Надаючи оцінку поважності причині пропуску строку звернення до суду з позовом, суд зазначає наступне.
Стосовно посилання представника позивача на наявність введення в України військового стану, суд зазначає наступне.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22.
Суд зазначає, що позивачем не надано доказів проходження військової служби в зоні бойових завдань, виконання функцій з відсічі збройної агресії проти України, які можуть свідчити про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.
Враховуючи, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, проте ним не подано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку, у суд відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення з цих підстав.
Стосовно посилання на те, що позивач, як військовослужбовець, втратив можливість вільно переміщуватись територією України та не мав можливості своєчасно скористатись правовою допомогою, оскільки не міг покинути територію військової частини та за обставинами здоров`я, суд зазначає, що доказів на підтвердження того, що існували будь-які обставини, які створили перешкоди та заважали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом прав, позивачем не надано.
До матеріалів адміністративного позову надано виписки із медичної картки ОСОБА_1 , згідно яких позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 13.01.2023 до 21.01.2023 включно, з 20.03.2023 по 10.04.2023 та з 11.04.2023 по 25.04.2023, однак із зазначених обставин пройшло більше року, як позивач звернувся до суду з даним позовом.
Крім того, суд відхиляє доводи позивача про неможливість подати позов до моменту отримання 07.06.2024 відповіді відповідача, оскільки станом на 01.07.2023 (дата скасування карантину) позивач знав, що відповідач йому не виплатив спірну винагороду за період з 20.03.2023 по 10.04.2023 та з 11.04.2023 по 25.04.2023.
Відтак, направлення представником позивача більше ніж через півроку зави від 30.01.2024 про нарахування та виплату спірної винагороди та отримання після цього відповіді, не є тією обставиною, що позбавляла позивача можливості вчасно звернутися до суду з даним позовом.
Разом з тим, позивачем не надано до суду відповіді відповідача від 07.03.2024.
Натомість надано лист військової частини НОМЕР_1 від 24.04.2024, у якій вказано, про направлення 07.03.2024 відповіді на адвокатський запит за адресою представника позивача.
Інших доказів в обґрунтування заявленого клопотання про причини поважності пропуску строку звернення до суду із даним позовом позивачем не надано, матеріали адміністративного позову не містять.
Отже, позивачем не доведено, що існували поважні причини, які перешкоджали йому вчасно звернутись з даним позовом до суду.
За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.
Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом після закінчення встановленого ст. 233 Кодексу законів про працю України тримісячного строку та вказані ним в заявах про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави не можуть бути визнані поважними, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.
Водночас суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст.ст. 123, 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя С.О. Бондар