Справа № 200/3661/24
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року Справа№200/3661/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) звернувся через систему Електронний суд до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.10.2019 по 18.01.2023 включено; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час розрахунку при звільнені за період з 12.10.2019 по 18.01.2023 включено у сумі 824802,06 грн. В обґрунтування зазначено, що позивач у період з 19.11.2016 по 11.10.2019 проходив військову службу. На виконання рішення суду по справі №200/4532/22 26.12.2023 здійснена виплата компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період 2017 - 2019 роки у загальній сумі 15093,84 грн. На виконання рішення суду по справі №200/4531/22 06.05.2024 здійснена виплата індексації у розмірі 132850,59 грн. Вважає наявним право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з посиланням на вимоги ст.117 КЗпП України.

11 червня 2023 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем надано відзив у якому зазначено, що позивача звільнено зі служби 11.10.2019. Судові рішення щодо виплати позивачу індексації та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій прийняті 23.01.2023 (справа №200/4532/22) та 29.03.2023 (справа №200/4531/22). Вважає відсутнім право на виплату позивачу середнього заробітку оскільки при нарахуванні і виплаті сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру. Звертає увагу, що Донецьким окружним адміністративним судом розглядається справа № 200/3660/24 за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 19.11.2016 по 06.05.2024 у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.11.2016 по 11.10.2019 виплаченої 06.05.2024 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі №200/4531/22 та рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року у справі №200/4531/22. Таким чином, поданий позивачем позов про стягнення середнього заробітку має ознаки подвійного стягнення, та відповідно задоволенню не підлягає. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Згідно з ч. 4ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України(далі -КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 з 19.11.2016 по 11.10.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Звільнений згідно наказу командира Військово частини НОМЕР_1 від 11.10.2019 №296.

10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом щодо виплати індексації за період проходження військової служби, а також із позовом щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4532/22 від 23.01.2023 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 - 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4531/22 від 29.03.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.11.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення, - січень 2008 року, а за період з 01 березня 2018 року по 11 жовтня 2019 року - березень 2018 року, з урахуванням правових висновків суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4531/22 від 30.11.2023 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4017,87 грн. в місяць у загальній сумі 77 765,22 грн. за період з 01.03.2018 року по 11.10.2019 року включно, відповідно до приписів абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

26 грудня 2023 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 15093,84 грн, призначення платежу «компенсація згідно рішення суду №200/4532/22 від 23.01.2023».

06 травня 2024 року на рахунок позивача надійшли кошти у розмірі 76320,60 грн та 56529,99 грн, призначення платежу «заробітна плата згідно рішення суду».

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон № 2352-ІХ) запроваджено ряд змін у трудовому законодавстві, зокрема, положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України №2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

У постановах по справам №№ 560/11489/22, 560/6960/23, 240/15141/22, 560/9586/22 та 560/831/23 Верховний Суд висловив наступну правову позицію.

У наведених вище справах, Верховний Суд, зокрема, зазначав, що якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягнення балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, ураховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, що передбачені при звільненні, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, тому відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, ураховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року та від 26 лютого 2020 року у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17.

Наведений у цих постановах підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Враховуючи те, що датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України у цій справі, є 11.10.2019 (дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним), застосуванню належать приписи статті 117 КЗпП України в редакції на момент їх виникнення, тобто до набрання чинності закону Законом № 2352-ІХ.

В цьому випадку підлягає застосуванню принцип співмірності, окреслений у наведеній практиці Верховного Суду.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором,

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника,

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Однак, починаючи з 19.07.2022 спірні правовідносини регулюється чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при звільненні позивача відповідачем не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та суму індексації грошового забезпечення. Загальна сума виплат на виконання рішень суду по справам №200/4532/22 та №200/4531/22 складає 147944,43 грн, в т.ч. 15093,84 грн - виплата 26.12.2023, 132850,59 виплата 06.05.2024.

Загальний розмір виплат при звільненні 12164,81 грн.

Отже, сума усіх належних позивачу виплат при звільненні складає 160 109,24 грн (що становить 100%), з них:

в день звільнення фактично виплачено 12 164,81 грн (що становить 8 % від суми усіх належних на день звільнення виплат),

виплачено із затримкою 147 944,43 грн (що становить 92 % від суми усіх належних на день звільнення виплат).

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з 01.08.2019 по 30.09.2019 від 17.06.2024 №785, що надана на виконання вимог ухвали суду від 11.06.2024, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 358,87 грн. При здійсненні розрахунків, позивачем помилково визначено середньоденне грошове забезпечення на рівні 738,04 грн ((29945,63 грн + 15074,66 грн)/61), оскільки не враховано, що ці суми нараховані не за 61 день, а за 72 календарні дні військової служби, про що свідчить картка особового рахунку працівника за 2019 рік.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виплат складає 400 541,98, в т.ч.:

333 792,16 грн (92 % від [358,87 грн х 1011 днів затримки] за період 12.10.2019 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) по заборгованості, виплата якої здійснена із затримкою;

66 749,82 грн ([358,87 грн х 186 днів затримки] за період 19.07.2022 06.05.2024 (з урахуванням припису чинної редакції статті 117 КЗпП України якою законодавець обмежив виплату 6 місяцями) по заборгованості, виплата якої здійснена 26.12.2023 та 06.05.2024.

На переконання суду наявний істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати, що викликаний пасивною поведінкою позивача протягом 1095 днів перед звернення до суду із позовами про донарахування індексації та відповідної компенсації.

Суд зауважує, що не тільки роботодавець має діяти добросовісно, але й працівник, який, реалізуючи свої права, не допускає дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також не зловживає правом в інших формах. Станом на час звільнення, законодавчо не було обмежено строк, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Виходячи із зазначеного, враховуючи:

пасивну поведінку позивача перед звернення до суду із позовом про донарахування індексації та відповідної компенсації (період 12.10.2019 10.10.2022), що суттєво впливає на розмір виплати, яка передбачена ст. 117 КЗпП України;

повідомлені відповідачем обставини щодо подання позивачем двох позовів зі стягнення грошових коштів з військової частини як компенсації за несвоєчасну виплату сум доходів (справа №200/3660/24 щодо стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050; справа №200/3661/24 щодо стягнення виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /виплати індексації/ відповідно до ст. 117 КЗпП України);

принцип співмірності суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові, який підлягає застосуванню за період з 12 жовтня 2019 року до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) ;

приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями (висновок Верхового Суду викладений у постанові від 23.05.2024 №560/11616/23),

суд дійшов висновку щодо стягнення на користь позивача 70 087,74 грн (в т.ч. за період 12.10.2019 18.07.2022 3 337,92 грн, за період 19.07.2022 06.05.2024 - 66 749,82 грн).

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Судом, зокрема, врахована позиція Першого апеляційного адміністративного суду викладена в постанові від 04.07.2024 по справі №200/7379/23.

Розподіл витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.7,9,139,241-246,250,255,262,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнання протиправною бездіяльність до Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ідентифікаційний НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 12.10.2019 06.05.2024 у сумі 70 087 (сімдесят тисяч вісімдесят сім) грн 74 коп. з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош