Справа № 500/3225/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3225/24

09 серпня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 08.02.2024 №0-1906-098181 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 34652,80 грн за 2022 рік.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачем отримано податкові повідомлення - рішення від 08.02.2024 №0- з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 22848,00 грн за 2021 рік від 08.02.2024 №0-1906-098181 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 34652,80 грн за 2022 рік. Вказані податкові повідомленнями були оскаржені в адміністративному порядку в ДПС України. Рішенням ДПС України від 16.04.2024 вих. №10914/6/99/-00-06 скаргу задоволено частково, скасовано податкове повідомлення - рішеннями від 08.02.2024 №0- з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 22848,00 грн та залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 08.02.2024 №0-1906- НОМЕР_1 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 34652,80 грн за 2022 рік.

Позивач стверджує, що статус сільськогосподарського виробника встановлює закон з чим погоджується відповідач, однак через внесені зміни до податкового законодавства приходить до висновку, тобто тлумачення про втрату цього статусу через відсутність реєстрації об`єкта нерухомості за юридичною особою або фізичною - особою підприємцем, прямо суперечить статті 19 Конституції України в частині дій тільки в межах та спосіб визначений, як самою Конституцією так і законом. Також на думку позивача відповідно до статті 22 Конституції України частини другої "При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод", всупереч цьому відповідач скасував податкове повідомлення - рішення за 2021 рік, а на підставі антиконституційної норми відмовив у скасуванні аналогічного податкового повідомлення - рішення за 2022 рік,

За таких обставин, позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, яке підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 27.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 12.06.2024 подано до суду відзив на позов, в якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області відмовити в повному обсязі.

З посиланням на норми чинного законодавства України обґрунтовуючи свої заперечення вказує, що, у 2022 році ОСОБА_1 не здійснювала діяльність, як сільськогосподарський товаровиробник, відтак позивачка не підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, який є спеціальним законом для визначення сільськогосподарського товаровиробника для цілей оподаткування, пільга передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, до позивачки не може бути застосовано.

Отже, спірне податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, звертаємо увагу суду на те що в прохальній частині позовної заяви позивачкою допущено помилку щодо назви органу рішення якого просить скасувати, а саме: "ГУ ДФС у Тернопільській області..." проте на даний час використовується абревіатура "ДПС", та у номері податкового повідомлення рішення що оскаржується, "№0-1906-098181", однак такого податкового повідомлення - рішення не існує, оскільки Головним управлінням ДПС у Тернопільській області було винесено податкове повідомлення рішення №0-1906-UA0098181 від 08.02.2024.

19.06.2024 позивач подала до суду пояснення на відзив, що в силу приписів статті 163 КАС України розцінюються судом як відповідь на відзив, де серед іншого звертає увагу, що свинарник проданий за 15000 грн, тобто як такий, що потребує капітального ремонту з залучення значних коштів, що унеможливлює його експлуатацію і відповідно навіть реєстрація фізичної особи - підприємця не буде відображати діяльності. Також просить описку ДФС вважати ДПС у Тернопільській області.

Відповідачем 25.06.2024 подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді в основній щорічній відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Як слідує з матеріалів справи, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та відповідно до інформації, яка міститься в інформаційній системі "Податковий блок. Облік платежів", а саме: розділ "Реєстр об`єктів житлової нерухомості", ОСОБА_1 має у власності нерухоме майно, а саме, будинок свинарника літери "А", загальною площею 761,6 кв. м., що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , рішенням №VIII/8/127 від 09 липня 2021 року встановила місцеві податки і збори на території Збаразької міської ради на 2022 рік. Згідно з Додатком 6, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, які мають нежитлові будівлі, а саме по класифікації "1271.1 будівлі для тваринництва" мали ставку 0,70.

08.02.2024 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення №0-1906-UA0098181, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, яке перебуває у власності фізичних осіб, відмінне від земельної ділянки на нежитлову будівлю "інші будівлі" загальною площею 761,6 кв. м., за 2022 рік у розмірі 34652,80 грн.

Рішенням ДПС України від 16.04.2024 вих. №10914/6/99/-00-06 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано податкове повідомлення - рішеннями від 08.02.2024 №0- з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 22848,00 грн та залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 08.02.2024 №0-1906- НОМЕР_1 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, у розмірі 34652,80 грн за 2022 рік.

Не погодившись із таким рішенням контролюючого органу, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

З правового аналізу цієї норми слідує, що підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін "сільськогосподарський товаровиробник" має інше змістовне навантаження.

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23.09.2008 №575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 24.02.2020 у справі №500/2407/18.

Суд зазначає, що Законом України від 30.11.2021 №1917-ІХ "Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень" внесені зміни до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до яких сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, з урахуванням внесених змін до ПК України, основними умовами, які дають підстави платнику податку у 2022 році не враховувати належні йому об`єкти нерухомого майна у складі об`єктів по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є:

належність власника таких об`єктів до сільськогосподарських товаровиробників;

належність будівель та споруд до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" (код 1271) ДК 018-2000;

ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку.

До фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відносять фізичних осіб - підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання.

Податковий період, за який нараховано податкове зобов`язання (2022 рік), позивач не була зареєстрована фізичною особою - підприємцем і не була зареєстрована в подальшому, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.06.2024.

Отже, у 2022 році ОСОБА_1 не здійснювала діяльність, як сільськогосподарський товаровиробник, тому відсутні підстави для застосування вимог підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України при нарахуванні податку на зазначений вище об`єкт нежитлової нерухомості за зазначений період.

Також варто зауважити, що згідно пункту.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39 2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Зважаючи на це контролюючим органом не було порушено термінів нарахування податку та винесення власне податкового повідомлення - рішення пізніше.

Суд звертає увагу, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника.

Разом із тим, позивач, наполягаючи на наявності пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надала жодних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання нею вищезазначеного об`єкта нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, оскільки позивачем не подано й матеріалами справи не підтверджено, що вона є сільськогосподарським товаровиробником, позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення її від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Отже, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтоване нарахування позивачу податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 34652,80 грн, що стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, та визнає податкове повідомлення-рішення №0-1906-UA0098181 від 08.02.2024 таким, що прийняте відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статей 132, 139 КАС України, суд не вирішує питання про стягнення в користь позивача понесених судових витрат (судового збору).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1906-UA0098181 від 08.02.2024 на суму 34652,80 грн відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 09 серпня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.