Справа № 951/558/24
Суддя: Лавренюк О. М.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 951/558/24
Провадження №2-а/951/26/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року смт Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Лавренюк О.М.,

за участю секретаря судового засідання Горохівської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Рибачка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Рибачка Анатолія Михайловича звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, у якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1491810 від 14.07.2024 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 183 КодексуУкраїни про адміністративні правопорушення (даліКУпАП), а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення відповідно до частини першої статті 247 КУпАП.

В обґрунтування позовної заяви вказано, що 14.07.2024 постановою серії ЕГА №1491810, винесеною поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області сержантом поліції Макар А.Д., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн за те, що він 14.07.2024 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції та повідомив про те, що знайомий ОСОБА_5 погрожував заявнику у телефонному режимі,проте такого факту не було.

Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, а тому підлягає скасуванню, виходячи із наступного.

14.07.2024 приблизно о 20:00 год. ОСОБА_1 перебував на зупинці, де паркується таксі в смт Козова , п о вулиц і Грушевського . Ві н звернувся за послугою перевезення до ОСОБА_5, який на автомобілі за плату здійснює перевезення пасажирів. ОСОБА_5 в грубій формі відмовив ОСОБА_1 , почав висловлюватися стосовно нього в нецензурній формі, а потім з усієї сили штовхнув його в груди. ОСОБА_1 , який є інвалідом ІІІ групи з діагнозом ушкодження опорно-рухового апарату, впав на землю, відчув фізичний біль в грудях і в правій нозі.

Після цього позивач зателефонував на швидку допомогу і за номером «102» повідомив правоохоронні органи. Приїхала швидка і відвезла його до Козівської центральної районної лікарні, де ОСОБА_1 діагностували забій правого коліна. Згодом до лікарні приїхали поліцейські, які не представилися і жодних пояснень в ОСОБА_1 не відібрали.

Позивач стверджує, що має місце порушення статті 268 КУпАП та статті 59 Конституції України. Ненадання поліцейським можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розглядусправи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Копію постанови серії ЕГА № 1491810 від 14.07.2024 позивачу не вручили, також протокол про завідомо неправдивий виклик поліції не складався.

Оскільки жодних дій для з`ясування обставин справи про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 працівниками поліції не проводилося, 17.07.2024 ним було подано заяву на ім'я начальника Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про вчинення злочину ОСОБА_5 за статтею 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Також 19.07.2024 подано адвокатський запит до Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області щодо подій, які відбулися 14.07.2024, та стосуються виклику позивачем поліції. На запит надано відповідь, зі змістом якої позивач не погоджується та вважає, що така містить неправдиву інформацію.

Крім того, у позовній заяві зазначено, що оскільки за заявою ОСОБА_1 слідчим Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області не внесено відомості до ЄРДР і не розпочатодо судове слідство, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до слідчого судді на вказану бездіяльність.

З огляду на викладене позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним, а в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відтак постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА №1491810 від 14.07.2024 підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 31.07.2024 поновлено позивачу строк звернення до суду з цим позовом, пропущений з поважних причин, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання на 08.08.2024.

У строк, встановлений судом, представником Головного управління Національної поліції в Тернопільській області подано до суду відзив, у якому відповідач проти позову заперечує. Вказує, що 14.07.2024 поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області сержантом поліції МакарА.Д. винесено постанову серії ЕГА №1491810 на позивача у зв`язку із тим, що він здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції, чим порушив вимоги статті 183 КУпАП.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб (матеріальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Дії особи при цьому спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних длясуспільстваслужб, як, зокрема, поліція. Особа викликає поліцейського нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази, зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підстав для умисного спотворення обставин події у працівників поліції не було.

Аргументи позивача спростовуються відео-доказами, наданими відповідачем.

За таких обставин, з огляду на наявні у справі докази, представник відповідача вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в користь ОСОБА_1 1500 грн витрат на професійну правничу допомогу, то у відзиві зазначено, що позивачем не додано до матеріалів позовної заяви жодного документу, котрий підтверджував би витрату ним суми 1500 грн на отримання правової допомоги (квитанції про оплату послуг, платіжні доручення з відміткою банку або інший банківський документ тощо). Відсутність акту виконаних робіт/наданих послуг, розрахунку годин надання правової допомоги та інших документів унеможливлює задоволення вимог позивача.

Відтак представник відповідача стверджує, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн є неспівмірними зі складністю справи та ціною позову. З доданих позивачем до матеріалів справи доказів не вбачається, що витрати, понесені ним на правову допомогу,документально підтверджені та доведені. Також в матеріалах справи відсутній розрахунок таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, на переконання відповідача, твердження позивача, викладені у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.20-24).

05.08.2024 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій проти аргументів, наведених відповідачем у відзиві, заперечує. Вказує, що 14.07.2024 приблизно о 20 год. ОСОБА_1 перебував на зупинці, де паркується таксі в смт Козова, по вулиці Грушевського . ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження. Позивач викликав швидку і зателефонував на лінію «102», повідомив, що ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження, а також, що ОСОБА_5 неодноразово погрожував йому. Приїхавши на виклик в Козівську ЦРЛ, працівники поліції почали вимагати у позивача доказів, що йому погрожували.

Звертає увагу, що, як видно із відеозапису, протокол відносно позивача не складався, пояснення не відбиралися, а копію постанови - не надавали.

У судовому засіданні 08.08.2024 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача звернув увагу, що, як підтверджується доданими представником Головного управління Національної поліції в Тернопільській області відеоматеріалами, працівниками поліції не здійснювалось встановлення фактичних обставин справи, не з`ясовувались дійсні причини виклику позивачем поліції, не дотримано встановленої процедури складення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не відібрано пояснень у позивача, що вказує на протиправність такої постанови.

Представник Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у судове засідання не з`явилась, у поданому відзиві на позовну заяву просить розгляд справи здійснювати у відсутності представника Головного управління Національної поліції в Тернопільській області у зв`язку із зайнятістю по службі.

Враховуючи такі обставини та положення частини третьої статті 194 КАС України, частини третьої статті 268 КАС України, а також скорочені строки розгляду справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 286 КАС України, суд ухвалив розгляд даної справи провести за відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Постановою серії ЕГА №1491810 від 14.07.2024 по справі про адміністративне правопорушення, винесеною поліцейським сектору поліцейської діяльності №1 (смт Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області сержантом поліції Макар А.Д., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 14.07.2024 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції та повідомив про те, що знайомий ОСОБА_5 погрожував заявнику у телефонному режимі, проте такого факту не було, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 183 КУпАП (а.с.5 зворот, 7 зворот).

Позивач не погоджуючись з діями поліцейського стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності, звернувся до суду з позовними вимогами про скасування постанови серії ЕГА №1491810 від 14.07.2024 про накладення адміністративного стягнення, а також про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому діяти «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; «у межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Статтею 7 КУпАП імперативно встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Як визначено частиною першою статті 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 183 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 258 КУпАПу випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Згідно зістаттею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє прийти до висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за завідомо неправдивий виклик поліції є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами.

За змістом пунктів 1-3, 5 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відтак кожен має право звернутися до поліції для захисту, а поліція зобов`язана відреагувати на звернення і вжити заходи для охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки та порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП відбулося через здійснення ним завідомо неправдивого виклику поліції та повідомлення про факт, який свого підтвердження не знайшов.

Статтею 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зауважує, що об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку. Громадський порядок - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами відносин, що складаються у процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.

Диспозиція статті 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення, яка полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає жодної необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто в даному випадку для висновку про наявність в діях особи ознак правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, необхідним є встановлення факту наявності в таких діях умислу позивача щодо свідомого неправдивого (безпідставного) виклику поліції.

Водночас оскаржувана постанова не містить покликання на докази, на підставі яких ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, у ній не зазначено доказів на підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення, а також факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику працівників поліції.

Поряд з цим постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 по справі № 161/5372/17.

Водночас суд враховує, що навіть у випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина також не може сама по собі бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності без з`ясування умислу на подання неправдивої інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.

Крім того, як вбачається з довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Тернопільської обласної ради №548/с від 18.07.2024, 14.07.2024 о 20 год. 15 хв. зареєстровано виклик до громадянина ОСОБА_1 , 1980 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 . Діагноз: забій правого коліна (а.с.6).

17.07.2024 позивачем подано заяву на ім'я начальника Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про вчинення злочину ОСОБА_5 за статтею 125 КК України (а.с.7). Оскільки відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було, ОСОБА_1 оскаржив бездіяльність слідчого.

Ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 30.07.2024 скаргу задоволено зобов`язано уповноважену особу сектору поліцейської діяльності №1 (смт Козова) Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській областівнести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17.07.2024, про що проінформувати заявника та розпочати досудове слідство (а.с.17).

Судом також досліджено наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву відеозапис із камери нагрудного реєстратора поліцейського, яким зафіксовано процес спілкування поліцейських із позивачем та подальше винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Як вбачається з даного відео, розмова відбувається на території Козівської центральної районної лікарні. Спілкуючись з поліцейськими, які розпочали розмову, не представившись позивачу, ОСОБА_1 перебуває у пригніченому стані, оскільки, як зрозуміло з розмови, його доставлено у лікарню для надання медичної допомоги після конфлікту зі знайомим. На запитання поліцейського щодо підстав виклику поліції, позивач покликається на неодноразові погрози з боку вищезгаданого знайомого, а також звертає увагу, що мало місце завдання йому тілесних ушкоджень.

При цьому долучений до матеріалів справи відеозапис не підтверджує факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику працівників поліції.

Суд також зауважує, що оскаржувана постанова не містить відомостей про здійснення фіксування події правопорушення, відомостей про технічний засіб, на який здійснювався відеозапис, як й посилання на будь-які інші докази.

Окрім того, з оспорюваної постанови та наданого відеоматеріалу слідує, що поліцейський не відібрав пояснення у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у повному обсязі не встановив фактичних обставин вчинення правопорушення, за яких особою здійснено виклик поліції, не зазначив про обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, натомість прийняв рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі, визначеному санкцією статті 183 КУпАП, що свідчить про формальне прийняття посадовою особою постанови, без урахування всіх обставин справи.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач викликав поліцію, свідомо знаючи, що у такому виклику немає необхідності. Відповідачем же, у свою чергу, не було обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами наявність у діях позивача за обставин, що склалися, прямого умислу на завідомо неправдивий виклик поліції.

Тобто в цьому випадку відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, за яке позивача притягнуто до відповідальності спірною постановою.

З огляду на встановлені обставини справи, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, які визначають процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, порядок з`ясування фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, вину даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов переконання, що будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, матеріали справи не містять, а також не містять доказів наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, а саме: прямого умислу особи на здійснення завідомо неправдивого виклику працівників поліції, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Частинами першою, другою статті 77КАС України встановлено обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не спростував позовних вимог та не надав суду належних доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до повноважень, наданих суду згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України, позов підлягає задоволенню повністю шляхом прийняття рішення про скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення із одночасним закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи задоволення позову, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 484,48 грн, сплачений відповідно до квитанції від 29.07.2024, із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду позовної заяви в електронній формі.

Крім цього, представник позивача у позові просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

27.07.2024 укладено договір про надання правової допомоги між адвокатом Рибачок А.М. (Адвокат) та ОСОБА_1 (Клієнт), згідно з пунктом 1.1. якого Адвокат приймає доручення Клієнта та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу по оскарженню постанови серії ЕГА №1491810.

За змістом пункту 3.1 вказаного договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу складає 1500,00 грн (а.с.29).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду копію квитанції до прибуткового касового ордера №2707 від 30.07.2024 на суму 1500,00 грн (а.с.30).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи та суті виконаних послуг.

Також суд враховує, що представником позивача у відзиві на позовну заяву наведено заперечення проти заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу у цій справі.

Виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 1500,00 грн є обґрунтованою, пропорційною та співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 134, 139, 241-246, 250, 268-272, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити повністю.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1491810 від 14.07.2024 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1984,48 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири грн 48 коп), у тому числі витрати зі сплати судового збору - 484,48 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 1500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Тернопільській області (вулиця Валова, 11, місто Тернопіль, 46001, ).

Повний текст рішення складено та підписано 08 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О.М. Лавренюк