Справа № 260/4091/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

260/4091/24

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2024 року

м. Ужгород

№ 260/4091/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання – Куля Т.Т.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

прокурора – Романюк Д.В.,

представника відповідача не з’явився,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 07 серпня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 09 серпня 2024 року.

21 червня 2024 року, Керівник Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави (далі – позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області (далі – відповідач), яким просить суд:

1) прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі;

2) визнати протиправною бездіяльність Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області щодо не проведення державної реєстрації права власності на приміщення будинку культури, який розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109, Рахівського району, Закарпатської області, оціночною вартістю 8 988 267,35 грн. (вісім мільйонів дев’ятсот вісімдесят вісім тисяч двісті шістдесят сім гривень 35 копійок), загальною площею 298, 10 кв. метри;

3) зобов’язати Ясінянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на приміщення будинку культури, який розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109, Рахівського району Закарпатської області, оціночною вартістю 8 988 267,35 грн. (вісім мільйонів дев’ятсот вісімдесят вісім тисяч двісті шістдесят сім гривень 35 копійок), загальною площею 298, 10 кв. метри;

4) про час та місце розгляду справи повідомити Тячівську окружну прокурату та Закарпатську обласну прокуратуру (для забезпечення участі).

26 червня 2024 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09 липня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти позовних вимог та просить відмовити позивачеві в їх задоволенні повністю.

18 липня 2024 року представник прокуратури скористався своїм правом і подав до суду відповідь на відзив.

Представник Тячівської окружної прокуратури у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, хоча був судом належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представника прокуратури, розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Тячівською окружною прокуратурою встановлено, що у користуванні Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області перебуває приміщення будинку культури, який розташований за адресою: буд. № 109, вул. Стебний, смт. Ясіня, Рахівського району Закарпатської області.

Відповідно до інформації Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 06.05.2024 за №07.1-05/865 вказаний об’єкт нерухомості перебуває на балансі селищної ради, що підтверджується актом приймання-передачі основних засобів, що перебуває в комунальній власності територіальної громади смт. Ясіня на праві оперативного управління на підставі рішення десятої сесії восьмого скликання від 19.10.2021 №980. Документи на право власності знаходяться в розробці.

Згідно інвентарної картки обліку основних засобів будівля клубу введена в експлуатацію у 1969 році, є двохповерховою, первісна балансова вартість становить 163104,00 грн.

Оціночна вартість вказаного приміщення станом на 27 травня 2024 року становить 8988267,35 грн.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державною реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна, за адресою: селище Ясіня, вул. Стебний, № 109 будь-яке нерухоме майно станом на 25.04.2024 не зареєстровано.

Таким чином, незважаючи на те, що підстава для набуття права комунальної власності на вказаний об’єкт нерухомого майна в Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області виникла ще у 2021 році, тобто майже 3 роки тому, вказаним органом місцевого самоврядування дотепер не вжито заходів щодо оформлення та державної реєстрації права комунальної власності на приміщення клубу за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109, Рахівського району Закарпатської області.

Така бездіяльність органу місцевого самоврядування суперечить інтересам держави в цілому та територіальної громади зокрема, оскільки позбавляє її можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном (об’єктами нерухомості), а також отримувати дохід від передачі в користування третім особам.

Без державної реєстрації права комунальної власності орган місцевого самоврядування не може реалізовувати функції власника, в тому числі звертатись до суду в разі самовільного зайняття вказаного нерухомого майна чи вчинення інших протиправних дій, якими порушуються інтереси територіальної громади.

Окрім того, праву громадян на культурний простір, в якому відповідно до законодавства провадиться культурна діяльність та задовольняються культурні, інформаційні та дозвіллєві потреби, відповідає обов’язок органів місцевою самоврядування створювати та забезпечувати належні умови культурного дозвілля шляхом збереження та утримання в належному стані будинків культури, бібліотек тощо.

Бездіяльність орану місцевого самоврядування в частині не проведення державної реєстрації права комунальної власності на будинок культури, який перебуває у користуванні мешканців територіальної громади, створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики його безпідставного вибуття з власності територіальної громади, інтереси якої представляє сільська рада, а також ризики для нормального функціонування закладу культури та розвитку культурного дозвілля жителів села.

Вказане стало підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінки спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вступної частини Концепції реформування системи забезпечення населення культурними послугами затвердженої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.01.2019 року № 27-р «Про схвалення Концепції реформування системи забезпечення населення культурними послугами» у глобально-історичному контексті суспільного розвитку та еволюції інституцій культура була і залишається важливим інструментом збору та передачі соціального досвіду від покоління до покоління, від одного народу до іншого, формою самореалізації та самовдосконалення людини, що є основою особистісного самовираження, міжкультурного діалогу, поступального розвитку людства.

Культура має вирішальну роль у житті суспільства, забезпечує його цілісність і розвиток, впливає на всі сфери суспільного життя, насамперед на економіку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.1998 року № 1775«Про нормативи забезпечення населення клубними закладами» передбачено, що на території кожної сільської, селищної, міської ради має функціонувати як мінімум один (базовий) клубний заклад. Кількість місць у ньому визначається відповідно до сумарної чисельності населення всіх населених пунктів, що знаходяться на території ради, та наведеного нормативу. До закладів культури клубного типу належать сільські, селищні, міські, районні, обласні будинки і палаци культури, клуби, народні доми, клуби технічної та художньої творчості, клуби-бібліотеки, центри дозвілля, клуби-кафе, культурно-спортивні центри тощо.

Відповідно до п. 17 частини першої статті 1 Закону України «Про культуру» об’єкти культурного призначення - цілісні майнові комплекси клубних закладів (клубів, будинків культури, палаців культури тощо), парків культури та відпочинку, бібліотек, музеїв, архівів історико-культурних заповідників, театрально- видовищних закладів (театрів, філармоній, концертних організацій, музичних колективів, ансамблів тощо), кінотеатрів, інших закладів культури; пам’ятки культурної спадщини, будівлі, споруди культурного призначення, тощо

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про культуру» суб’єктами діяльності у сфері культури є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об’єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення.

Як передбачено частиною першою статті 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об’єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування :управляють майном, що є в комунальній власності ;затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відтак, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров’я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об’єкти, визначені відповідно до закону як об’єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Статтею 327 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) унормовано, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 10, частин першої та третьої статті 16, п. 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об’єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Так, Ясінянською селищною радою Рахівського району Закарпатської області, як суб’єктом комунальної власності, що здійснює від імені та в інтересах територіальних громад відповідні права комунальної власності, упродовж майже 3 років фактично не здійснено жодних юридично значимих обов’язкових дій щодо оформлення та державної реєстрації права власності на приміщення будинку культури, що розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109 Рахівського району, площею 298,10 кв.м., оціночною вартістю 8988267,35 грн.

Відтак, використання зазначеного нерухомого майна здійснюється із порушенням вимог чинного законодавства шляхом користування будівлями, спорудами без державної реєстрації права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і таке інше).

Відповідно до частини п’ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема сільських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (підпункт 1 пункту «а» статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, частина друга статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб’єктами права власності, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Частиною п’ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено повноваження органів місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об’єкти права комунальної власності в оренду відповідно до закону.

За статтею 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об’єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об’єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об’єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов’язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об’єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

У Державному реєстрі прав, відповідно до статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об’єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Відповідно до частини третьої статті 182 ЦК України, ухилення від реєстрації права на нерухомість, окрім іншого, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, Ясінянська селищна рада Рахівського району Закарпатської області, яка уповноважена управляти комунальним майном, належним Ясінянській територіальній громаді, несе обов’язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об’єкти права власності територіальної громади.

Проте, всупереч вищенаведеним законодавчим вимогам, Ясінянською селищною радою Рахівського району Закарпатської області, як суб’єктом комунальної власності, що реалізує від імені та в інтересах відповідної територіальної громади правомочності власника, не вчинено дій щодо державної реєстрації права комунальної власності на будинок культури, який розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109, Рахівського району.

Обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджуються доданими письмовими доказами.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави суд зазначає.

Обґрунтовуючи необхідність захисту інтересів держави шляхом звернення прокурора до суду з даним позовом слід зазначити, що бездіяльність селищної ради виражається у невжитті передбачених законодавством заходів щодо оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна та їх державної реєстрації, створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття останнього з власності територіальної громади, інтереси якої представляє селищна рада, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади, та тим самим порушує законодавчо встановлений порядок набуття й подальшої реалізації права власності та, відповідно, інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною майна територіальної громади, що є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України).

Звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності користування комунальним майном без правовстановлюючих документів, що свідчить про наявність передбачених частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до частини третьої статті 23 даного Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (частина п’ята статті 53 КАС України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з’ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб’єктів права власності та господарювання тощо (пункт З мотивувальної частини).

Також, виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999, прокурор самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99).

Зазначене Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 17.10.2019 у справі № 569/4123/16-а.

Одночасно, згідно із вказаним рішенням Конституційного Суду України, поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов’язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому надано повноваження органу виконавчої влади.

Чинним законодавством України не визначено органу, який наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовом до Відповідача про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання до вчинення дій.

Враховуючи викладене, у даних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції, а бездіяльність селищної ради призводить до позбавлення дійсного власника (територіальної громади) можливості вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, що в свою чергу спричинює недонадходження коштів до місцевого бюджету.

Відтак, у керівника Тячівської окружної прокуратури були достатні підстави, визначені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», для звернення до суду з даним позовом в якості самостійного позивача.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави шляхом подання позову є бездіяльність Відповідача щодо забезпечення реєстрації права комунальної власності на нерухоме майно територіальної громади, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Бездіяльність Відповідача сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері економіки та культури, що у свою чергу є порушенням загальнодержавних інтересів та у відповідності до статті 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов’язок представництва в суді.

Враховуючи наведене, Тячівська окружна прокуратура, реалізуючи надані законом представницькі повноваження, з метою захисту порушених інтересів держави у сфері управління комунальним майном, звертається до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання Ясінянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області вчинити певні дії, та реалізує покладені від імені держави повноваження по захисту державних інтересів і, відповідно до частини п’ятої статті 53 КАС України, є позивачем у справі.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п. 34).

Верховний суд у справі № 587/430/16-ц від 26.06.2019 року прийшов до висновку, що оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом «juranovitcuria» («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень відповідних органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (п. 69).

Відповідно до частини четвертої статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 КАС України.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що ст. 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Тому в даному випадку, відсутність державної реєстрації права власності на вказане приміщення, а саме: будинку культури, який розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109 Рахівського району, площею 298,10 кв.м., оціночною вартістю 8988267,35 грн. може призвести до нецільового використання будівлі, її вибуття з власності громади, що суперечить інтересам держави.

Крім цього, відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним нерухомим майном, ризики безпідставного вибуття останнього з власності територіальної громади, інтереси якої представляє селищна рада, що може призвести до негативних наслідків та порушення прав громади та в сукупності підтверджує наявність протиправної бездіяльності з боку відповідача.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене суд приходить висновку, про наявність всіх підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Позивач при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб’єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб’єкта владних повноважень, пов’язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

З урахуванням того, що судові витрати сплачено виключно за пред’явлення позову, на підстав для стягнення з відповідача вказаних судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 205, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

2. Визнати протиправною бездіяльність Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області щодо не проведення державної реєстрації права власності на приміщення будинку культури, який розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109, Рахівського району, Закарпатської області, оціночною вартістю 8 988 267,35 грн., загальною площею 298,10 кв. метри.

3. Зобов’язати Ясінянську селищну раду Рахівського району Закарпатської області вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності на приміщення будинку культури, який розташований за адресою: смт. Ясіня, вул. Стебний, № 109, Рахівського району Закарпатської області, оціночною вартістю 8 988 267,35 грн., загальною площею 298,10 кв. метри.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Суддя

Д.В. Іванчулинець