Справа № 140/24144/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/24144/23 пров. № А/857/2582/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року (суддя Ковальчук В.Д., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2023 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області, в якому просив: зобов`язати відповідача змінити формулювання причин звільнення (з підстав, зазначених в ст. 86 на підстави, обумовлені п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу) з виплатою передбаченої законодавством вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області 19.04.2023 року ОСОБА_1 вручено попередження про майбутнє вивільнення. Проте, 22 травня 2023 року, позивача не було звільнено з займаної посади, а також не запропоновано будь-якої іншої посади. Посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області 24 травня 2023 року ОСОБА_1 було вручено лист №07-13/2147 від 23.05.2023 року «Про відкликання документа» в якому зазначено: «З огляду на вищевикладене, Головне управління відкликає попередження від 19 квітня 2023 року про майбутнє вивільнення Вас з посади завідувача сектору контролю за регульованими цінами Головного управління». Враховуючи, що з дати попередження про майбутнє звільнення, минуло більше 30 календарних днів, а ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області не запропоновано позивачу у відповідності до п.З ст.87 ЗУ «Про державну службу» іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби, а також не ознайомлено його з наказом про звільнення, позивачем 24.05.2023 року подано заяву про звільнення з займаної посади на підставі п.1 ч.І ст. 87 ЗУ «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Проте, за результатами розгляду заяви позивача ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області надано лист №07-13/2188 від 24.05.2023 року яким відмовлено в звільненні, на підставі того, що попередження про вивільнення відкликано листом №07-13/2147 від 23.05.2023 року. Враховуючи вищевикладене, позивач був змушений подати 29.05.2023 року заяву про звільнення з займаної посади «за угодою сторін» (ст. 86 ЗУ «Про державну службу»), яку ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області було задоволено. Позивач не згідний з таким рішенням ГУ Держпродспоживслужби в області, яким йому відмовлено в задоволенні заяви, щодо звільнення з займаної посади відповідно до п.1 ч.І ст. 87 ЗУ «Про державну службу» (скорочення чисельності або штату державних службовців) з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що предметом позову є саме невірне формулювання причин звільнення, в зв`язку з незаконною відмовою відповідача в звільненні ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Вказує, що роботодавцем недотримано процедури звільнення працівника за скороченням штату, зокрема Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області не звільнено ОСОБА_1 з посади завідувача сектором контролю за регульованими цінами на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» незважаючи на те, що: відповідачем 19.04.2023 вручено попередження про майбутнє вивільнення, в якому зазначило що ОСОБА_1 підлягає звільненню з 22.05.2023; ОСОБА_1 24.05.2023 подано заяву про звільнення з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.8 Закону України «По державну службу».

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 31 жовтня 2022 року т.в.о Голови Держпродспоживслужби була затверджена нова структура Головного управління, у зв`язку з чим Головним управлінням у встановленому порядку вживалися заходи щодо приведення структури Головного управління у відповідність до нової.

У зв`язку з цим, 02 січня 2023 року позивача було попереджено про майбутнє вивільнення та одночасно запропоновано іншу посаду.

Наказом Головного управління від 03 лютого 2023 року № 195-ос, позивача було звільнено із займаної посади з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889, а також виплачено усі належні йому суми, у тому числі вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Не погодившись із таким звільненням позивач оскаржив наказ Головного управління від 03 лютого 2023 року № 195-ос у судовому порядку.

Відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 140/3389/23, ОСОБА_1 було поновлено на посаді.

З метою негайного виконання рішення суду, в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, Головним управлінням видано наказ від 18 квітня 2023 року № 315-ос «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », згідно із яким позивача було поновлено на посаді, з якої його було звільнено, а також здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць

У зв`язку із тим, що позивач був поновлений поза штатом Головного управління, 19 квітня 2023 року у встановленому порядку його було попереджено про майбутнє вивільнення.

Далі, Головне управління відкликало попередження від 19 квітня 2023 року про майбутнє вивільнення його з посади, у зв`язку із оскарженням в апеляційному порядку рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2023 року по справі № 140/3389/23.

ОСОБА_1 ознайомившись з відкликанням попередження 24 травня 2023 року подав до Головного управління заяву, у якій просив, враховуючи попередження від 19 квітня 2023 року про майбутнє вивільнення, звільнити його з посади на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889 з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

За результатами розгляду зави позивача від 24 травня 2023 року, листом Головного управління від 24 травня 2023 року № 07-13/2188 його було повідомлено, що заява не підлягає задоволенню.

29 травня 2023 року позивач звернувся до Головного управління із заявою в якій просив звільнити його за угодою сторін 31.05.2023 року.

Розглянувши заяву позивача від 29 травня 2023 року відповідачем було прийнято рішення про її задоволення шляхом видання наказу Головного управління від 29 травня 2023 року № 367-ос, згідно якого позивача звільнено із займаної посади з 31 травня 2023 року, за угодою сторін, з підстав, передбачених частиною 2 статті 86 Закону № 889.Також, відповідно до пункту 2 вказаного вище наказу, позивачу проведено виплату усіх належних йому сум.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наказ Головного управління від 29 травня 2023 року № 367-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » виданий в межах повноважень та з підстав, передбачених діючим законодавством, а також із правильним зазначенням у ньому формулювання причин звільнення, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» (далі - Закон № 889).

Частиною 3 статті 5 Закону № 889 передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Стаття 83 Закону № 889 визначає підстави припинення державної служби.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 83 Закону № 889 встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону №889 встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Таким чином, Закон диференціює ці дві підстави припинення державної служби, вони мають різне правове регулювання.

Відповідно до статті 86 Закону № 889, державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення, державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Отже, питання щодо звільнення державного службовця з посади державної' служби за угодою сторін урегульоване Законом № 889, зокрема, частиною 2 статті 86 цього Закону.

Відповідно до статті 87 Закону №889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2023 року позивач звернувся до Головного управління із заявою в якій просив звільнити його за угодою сторін 31.05.2023 року.

У зв`язку з цим, розглянувши заяву позивача від 29 травня 2023 року було прийнято рішення про її задоволення шляхом видання наказу Головного управління від 29 травня 2023 року № 367-ос, згідно якого позивача звільнено із займаної посади з 31 травня 2023 року, за угодою сторін, з підстав, передбачених частиною 2 статті 86 Закону № 889.

Також, відповідно до пункту 2 вказаного вище наказу, позивачу проведено виплату усіх належних йому сум.

Звільнення ОСОБА_1 за згодою сторін виключає зміну формулювання звільнення на п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889, оскільки Законом, як було вказано вище, диференційовано ці дві підстави, вони мають різне правове регулювання

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не доведено, а судом не встановлено примушування позивача для подання заяви про звільнення за угодою сторін.

Апеляційний суд резюмує, що наказ Головного управління від 29 травня 2023 року № 367-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » виданий в межах повноважень та з підстав, передбачених діючим законодавством, а також із правильним зазначенням у ньому формулювання причин звільнення, що відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене позовна вимога про зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області змінити формулювання причин звільнення (з підстав, зазначених в ст. 86 на підстави, обумовлені п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу) задоволенню не підлягає, оскільки позивачем було подано заяву про звільнення за угодою сторін.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі №140/24144/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська