Справа № 739/143/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 739/143/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із заявою про встановлення факту, у якій просив встановити факт того, що він є членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 07.10.2022 заяву задоволено, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , є членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.12.2022 рішення суду першої інстанції скасовано; провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, закрито; роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з даною заявою до суду адміністративної юрисдикції або подати заяву про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 26.12.2022 справу №739/143/21 за заявою ОСОБА_1 передано для розгляду до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано пункт 5 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 №161, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця - ОСОБА_2 , внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини;

зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця - ОСОБА_2 , внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідно до довідки Мамекинської сільської ради від 08.08.2020 № 358 ОСОБА_1 , 1993 року народження, був зареєстрований разом з братами ОСОБА_2 , 1995 року народження, ОСОБА_3 , 1988 року народження, та сестрою ОСОБА_4 , 1999 року народження і вели спільне господарство. В послужному списку особової справи зазначено, що ОСОБА_1 працює та проживає в м. Києві, тобто, дані про місце проживання є суперечливими. Крім цього, Комісія зазначила, що за поданими документами неможливо визначити сімейний статус усіх членів родини, а також чи визнавалося в судовому порядку, що вони є членами сім`ї загиблого. Саме з наведених підстав, документи були повернуті ОСОБА_1 на доопрацювання з метою встановлення фактичного місця проживання згаданих осіб та визначення належності до членів сім`ї загиблого.

На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач є членом сім`ї померлого військовослужбовця на підставі реєстрації братів за однією адресою, а на інші обставини та факти суд уваги не звернув. Апелянт акцентує увагу на тому, що факт реєстрації (проживання) не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного статусу члена сім`ї або утриманця. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на послужний список особової справи загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , дані в який він сам надавав під час його формування та в якому зазначено, що ОСОБА_1 працює та проживає в м. Києві.

Апелянт акцентує увагу на тому, що сам по собі факт перебування позивача з загиблим військовослужбовцем у близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали однією сім`єю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

За наведених обставин, апелянт вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оспорюваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права та помилково прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є рідним братом загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців порання і причина смерті ОСОБА_2 , ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 7, 8, 10-12 т.1).

Батьки позивача та загиблого ОСОБА_1 померли, на підтвердження чого надано відповідні свідоцтва про смерть (а.с. 13-14 т.1).

Згідно із копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 25.11.2020 спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_2 є його рідний брат ОСОБА_1 (а.с. 39-48 т.1).

Оскільки на момент смерті брата позивач був зареєстрований разом з ним та вів спільне господарство, ОСОБА_1 звернувся до МО України із документами для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 5 рішення засідання комісії МО України, оформленим протоколом від 03.12.2020 №161, надані позивачем документи повернуті на доопрацювання з метою встановлення фактичного місця проживання згаданих у протоколі осіб та визначення належності до членів сім`ї загиблого (а.с. 9 т.1).

Вважаючи вказаний пункт рішення протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було подано необхідний перелік документів для вирішення питання про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема, які підтверджували те, що ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого, однак відповідачем у порушення пункту 13 Порядку № 975 повернуто документи заявнику на доопрацювання без письмового повідомлення із обґрунтуванням таких дій.

Колегія суддів не може не погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII обумовлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої цієї статті одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Згідно зі статтею 16-1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Своєю чергою відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №456/1258/17, від 06.07.2022 у справі №240/5809/18 та від 18.05.2023 у справі № 382/277/17.

У частині шостій статі 16-3 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Згідно із частиною дев`ятою цієї статті порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаної вище статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктом 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:

- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;

- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);

- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії:

документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства;

свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста;

свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);

свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);

документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені);

свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою);

рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні);

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

У пункті 12 Порядку № 975 зазначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Згідно із пунктом 13 цього Порядку, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Таким чином, Порядком № 975 визначено перелік документів, що подаються до уповноваженого органу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого (померлого).

Міноборони же у подальшому виносить одне з визначених пунктом 13 цього нормативного документу рішень: 1) про призначення одноразової грошової допомоги або 2) про відмову в її призначенні, або 3) про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю).

Матеріалами справи підтверджено, що для отримання спірної виплати ОСОБА_1 було надано: копію паспорта позивача; копію свідоцтва про народження позивача; копію свідоцтва про народження загиблого; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копію витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 09.03.2020 №70 про виключення зі списків особового складу старшого сержанта ОСОБА_2 ; копію довідки від 06.03.2020 №292 про участь старшого сержанта ОСОБА_2 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення; копію лікарського свідоцтва про смерть від 04.03.2020 №476; реквізити для проведення операції поповнення карткового рахунку; копію акта проведення службового розслідування по факту загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого сержанта ОСОБА_2 ; довідку Мамекинської сільради від 08.08.2020 №358 про реєстрацію позивача та загиблого брата за однією адресою та ведення ними спільного господарства (а.с. 33-40, 42-48 т.2).

У свою чергу, повертаючи документи на доопрацювання, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив: «… в послужному списку особової справи зазначено, що ОСОБА_1 (брат загиблого) працює та проживає в м. Києві, тобто дані про місце проживання є суперечливими. Крім цього, за поданими документами неможливо визначити сімейний статус усіх членів родини, а також чи визнавалося в судовому порядку, що вони є членами сім`ї загиблого. Ураховуючи викладене повернути документи на доопрацювання з метою встановлення фактичного місця проживання згаданих осіб та визначення належності до членів сім`ї загиблого».

Колегія суддів, зауважує, що факт спільного проживання та ведення спільного побуту позивачем з його загиблим братом знайшов своє підтвердження під час розгляду даної справи. Так, позивач станом на час виникнення спірних правовідносин був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, загиблий ОСОБА_2 до смерті також був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом про реєстрацію в його паспорті серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 10).

Крім того, підтвердженням спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю та ведення спільного господарства, є довідка Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 13.08.2021 № 210 та акт обстеження житлово-побутових умов від 13.09.2021, в яких зазначається, що загиблий разом з братами і сестрою спільно проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство (том 1 а.с. 122, 123).

Таким чином, позивач є членом сім`ї загиблого ОСОБА_2 та має право на отримання грошової допомоги після його загибелі.

Доводи апелянта про те, що подані документи потребували уточнення, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не надано доказів того, що в послужному списку особової справи загиблого військовослужбовця міститься інша інформація про місце проживання останнього, так як послужний список відповідачем не надано.

У свою чергу, такі доводи апелянта спростовуються актом проведення службового розслідування по факту загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого сержанта ОСОБА_2 , затвердженого ТВО командира військової частини НОМЕР_1 13.03.2020, у розділі 4 якого зазначено: «Військовослужбовець військової частини за контрактом старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, освіта середньо-спеціальна, в Збройних Силах України з 2017 року; з 01.12.2018 на посаді головного сержанта взводу 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ; на момент загибелі 4 роки та 7 місяців календарної вислуги; призваний до Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_3, неодружений, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , поховано в с. Мамекине».

Зважаючи на те, що позивачем до заяви було подано весь перелік документів, а також підтверджено спільне проживання та ведення спільного господарства з загиблим військовослужбовцем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що документи ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання з підстав, не передбачених чинним законодавством.

В той же час, варто зазначити, що оскаржуване рішення Міністерства оборони України у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України - є індивідуальними актами.

Так, загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржуване рішення контролюючого органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку платником податків виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, в контексті наведених норм, суд вважає, що для прийняття рішень про реєстрацію податкової накладної виконано всі умови, визначені законом, і прийняття таких рішень у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) у справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (заява № 28924/04) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Так, відповідно до змісту спірного рішення, оформленого протоколом від 03.12.2020 №161, відповідач розглянув подані позивачем документи для призначення одноразової допомоги, не встановив підстав для відмови в задоволенні заяви, а необґрунтовано, за відсутності на те підстав, повернув їх на доопрацювання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачеві спірну допомогу.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді І.О. Грибан

В.Ю. Ключкович