Справа № 183/13631/23
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 2-а/183/9/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі головуючої судді Сороки О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної Національної поліції про визнання протиправним дій працівника Управління патрульної поліції в м. Київ, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі, -

в с т а н о в и в:

У січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з повозом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, в якому просила визнати протиправними дії працівника Управління патрульної поліції в м. Київ, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.11.2023 року о 16 год. 25 хв. Інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції м. Київ Департаменту патрульної поліції 2 батальйону 3 роти старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 винесено постанову серія ЕАТ № 8165729 про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до змісту постанови 18.11.2023 року о 16 год. 25 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом здійснила запинку (рух) на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.11, чим порушила п. 17.1 ПДР - на дорозі зі смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Так, інспектором патрульної поліції визначено ч. 3 ст. 122 КУпАП як норму, за якою особу притягнуто до адміністративно відповідальності та накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, внесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, винесену за відсутністю доказів, і як наслідок за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення з огляду на наступне.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі має містити зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, технічний засіб яким здійснено фото або відеозапис, зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення.

Позивач наголошує, що у вказану в постанові дату та час вона дійсно була зупинена працівником поліції, однак зупинив її працівник поліції чоловічої статі. Працівник поліції представився та зазначив свою посаду, прізвища, ім`я, по-батькові та пояснив причину зупинки. Разом з тим, розгляд справи був здійснений іншим працівником поліції, а саме інспектором поліції 2 батальйону 3 роти старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 , яка не представлялась водієві, не зазначала дані своєї посади та спеціального звання.

Крім того, позивач зазначає, що інспектор поліції, що здійснював розгляд справи не надав водієві можливості реалізувати своє право на отримання парової допомоги. Інспектором не зазначено жодного доказу, який підтверджує факт скоєння правопорушення та має бути зафіксований в постанові, чи то технічний засіб, який має функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи свідків.

Постановою місцем вчинення правопорушення визначено м. Київ, вул. Братиславська буд 11-А. Посилаючись на загальнодоступну інформацію, а саме мережу інтернет Google Map, за адресою м. Київ, вул. Братиславська 11-А розташована будівля, безпосередньо з якою відсутня проїзна частина. Позивач зазначає, що у вказану дату та час вона не знаходилася за вказаною у постанові адресою, а рухалася транспортним засобом зовсім у протилежному напрямку.

Позивач також звертає увагу на порушення опису об`єктивної сторони складу правопорушення в оскаржуваній постанові.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідно до п.10.4 ПДР, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.

Так позивач вказує, що в матеріалах адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, в постанові відсутні посилання про адміністративне правопорушення, а отже позивач вважає законним і обґрунтованими свої твердження щодо відсутності в її діях складу правопорушення, за яке її притягнуто до адміністративної відповідальності.

Ухвалою від 20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачам подати відзив на позов (а.с. ).

Відповідач в своєму відзиві проти позову заперечував, вказуючи, що викладені у позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, зазначаючи, що Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, таким чином було зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, а також фіксація номерного знаку.

Отже, Інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відреагував на адміністративне правопорушення, встановив причини та умови що сприяли вчиненню даного порушення, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був досліджений та встановлений під час розгляду справи.

Щодо порушення права позивача на залучення фахівця в галузі права відповідач зазначив, що Інспектор в процесі розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Крім цього, під час розгляду справи від позивача не поступало клопотання про бажання скористатися правовою допомогою. Посилаючись на запис з нагрудної камери о 16:23:25 год. позивач повідомляє, що є адвокатом, таким чином, будучи обізнаною особою в правовому полі не вчиняла жодних дій щодо забезпечення в телефонному режимі юридичну консультацію.

Посилаючись на позицію Київського апеляційного адміністративного суду відповідач зауважує, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення посадовою особою не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Щодо винесення постанови іншим поліцейським, позивач посилається на позицію Верховного Суду, стверджуючи, що це є опискою, яка виникла через технічний збій, оскільки під час реєстрації у пристрої нового користувача програмне забезпечення продовжує використовувати дані попереднього користувача з кешу.

Стосовно решти доводів позивача відповідач стверджує, що такі не можуть бути підтвердженням або спростуванням його винуватості в вчиненні адміністративного правопорушення або тими, що мають значення для прийняття рішення або вчинення певних дій.

На спростування доводів відповідача, позивач подала відповідь на відзив, обґрунтовуючи свою позицію наступним. Твердження відповідача не спростовують доводи позивача про неправомірність дій працівника поліції, які полягали у безпідставному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, доводи позивача щодо не встановлення обставин справи, притягнення до відповідальності за відсутності належних та допустимих доказів, а також порушення прав позивача під час розгляду адміністративної справи.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, зокрема, оскаржуваної постанови інспектором поліції не використовувався будь-який технічний прилад чи засіб, що має функції автоматичної фото- кінозйомки, відеозапису, адже такі дані в матеріалах справи відсутні. Як матеріали адміністративної справи, так і зміст оскаржуваної постанови не містить посилань про те, що правопорушення фіксувалося будь-яким технічним засобом.

Посилання відповідача на встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення позивачем не підтверджено належним та допустимим доказом. Оптичний диск, який наданий відповідачем разом із відзивом не може бути прийнятий до уваги, адже диск не був доказом під час розгляду адміністративної справи інспектором поліції, а інших доказів матеріали справи не містять.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

У відповідності до ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Стаття 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8165729 від 18.11.2023 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Текст постанови містить дані про те, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «RENAULT MEGANE» (номерний знак НОМЕР_1 ), у місті Києві, по вул. Братиславська 11-А здійснила рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеною дорожнім знаком 5.8 або 5.11, чим порушила п. 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, та скоїла адміністративне правопорушення, за яке ч. 3 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Суд, досліджуючи матеріали справи критично оцінює доводи відповідача по справі, оскільки посилання відповідача на встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення відповідачем не підтверджується належним та допустимим доказом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Стосовно доводів відповідача про наявність належного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапису з нагрудної камери поліцейського, суд вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Ч.1 ст.74 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням порядку встановленого законом, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення і як наслідок, в силу вище зазначених положень ч.1,2 ст.74 КАС України, даний доказ є недопустимим. А тому суд до уваги наданий відповідачем відеозапис на DVD диску (відеозапис з нагрудної камери поліцейського) до уваги не приймає.

Аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 592/5576/17, від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 р. у справі № 524/7184/16-а».

Положенням ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки вищевказані норми є імперативними, а позиція відповідача ґрунтується на неналежних доказах, а оскільки лише за наявності доказів можна встановити факт порушення та правильність застосування норм кодексу, суд не може приймає до уваги доводи відповідача як обґрунтовані та допустимі. Наявність належних доказів є основоположним принципом для забезпечення справедливого розгляду справи та винесення обґрунтованого рішення. Відсутність таких доказів унеможливлює об`єктивний розгляд справи та ухвалення правомірного рішення на користь відповідача.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на відсутність об`єктивної сторони правопорушення, яке було кваліфіковане відповідачем за ч.3 ст. 122 КУпАП.

Об`єктами правопорушення, передбаченого ст. ч.3 ст. 122 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у невиконанні встановлених правил дорожнього руху, що включає ненадання переваги спеціальним транспортним засобам, порушення правил руху та зупинки на смузі для громадського транспорту, а також порушення правил зупинки та стоянки, які можуть створити небезпеку або перешкоду для інших учасників дорожнього руху.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Згідно диспозиції ч. 3 ст. 122 КУпАП для того, щоб порушення вважалося завершеним (доведеним до кінця і таким, що підлягає оформленню і покаранню) потрібні факти - особа водій повинен експлуатувати автомобіль (керувати автомобілем, їхати, залишити в стані, через який в подальшому буде порушено правила дорожнього руху) зупинка на смузі для маршрутних транспортних засобів, що утворило перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

З тексту оскаржуваної постанови, місцем вчинення правопорушення визначено вулицю Братиславська, буд. 11-А, м. Київ. Суд, задля об`єктивного визначення обставин справи, в тому числі об`єктивної сторони правопорушення, шляхом перевірки зазначеної в постанові вулиці в мережі інтернет, а саме користуючись Google map, встановив, що за адресою вулиця Братиславська, буд. 11-А, м. Київ розташований приватний сектор та будівля, безпосередньо з якою відсутня проїзна частина, на якій ОСОБА_1 здійснювала рух. В матеріалах справи наявні докази, що позивач був зупинений інспектором поліції перед перехрестям вулиць Братиславська - Крайня, що дійсно є іншим місцем, не пов`язаним з адресою, вказаною у постанові (а.с. 17-25).

Таким чином, відповідно до висновку Пленуму Верховного Суду України, наведені в постанові від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення та на транспорті», що не втратила чинності, з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказі, на які посилається правопорушник чи висловлених останнім доводів.

А тому, для притягнення особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, зокрема за ч. 3 ст. 122 КУпАП, має бути наявна сукупність складових: 1) наявність події адміністративного правопорушення, яка має бути доведена шляхом надання відповідних доказів, 2) доведення події адміністративного правопорушення як і правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на останнього, 3) постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має містити обов`язкові відомості, серед яких, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а зауважив на положення ст. 51 КУпАП та зазначив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд вважає, що виявлені факти і зафіксовані в постанові не відображають об`єкт суспільних відносин в сфері правопорушень на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку, оскільки об`єктивна сторона таких правопорушень полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, і об`єктивна сторона такого діяння полягає виключно в активних діях в порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху.

Місце й факти, зазначені у постанові про адміністративні правопорушення, не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, а саме ст.ст. 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд не визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно не пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та не становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Досліджені та оцінені судом докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП не є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, прямо не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані з порушенням встановленого законом порядку та передбаченими способами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про не доведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначеної ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що 18.11.2023 року позивач керував транспортним засобом «RENAULT MEGANE», номерний знак НОМЕР_1 , здійснивши рух на смузі для маршрутних транспортних засобів, порушила п. 17.1 Правил дорожного руху.

Відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого ним рішення, матеріали справи не містять доказів фіксації вчиненого позивачем правопорушення, не містять матеріали справи й інших доказів.

Таким чином, всупереч вимогам ст. 77 КАС України суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали відеозйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення. Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у постанові від 18.11.2023 року серії ЕАТ № 8165729та не підтверджується жодними іншими доказами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сторона відповідача не надала суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 8165729 від 18.11.2023 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією № 69 від 18.12.2023 року (а.с. 34).

При цьому, суд зазначає, що належним відповідачем в даній категорії справ є саме Департамент патрульної поліції.

Так, як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 742/2298/17 від 17.09.2020 належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення є орган який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Згідно ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Київ на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 536,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч. 3 ст. 122, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 132, 134, 139, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції, про визнання противоправними дій працівників УПП в м. Київ, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі- задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ № 8165729 від 18.11.23 року, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції 2 батальйону 3 роти старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Департамент патрульної поліції, , адреса: вул. Федора Ернста, м.Київ.

Суддя О.В. Сорока.