Справа № 580/363/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/363/24 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, двох років десяти місяців восьми днів юридичного стажу на посаді стажиста судді та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці зі збільшенням на 2% грошового утримання за кожний рік роботи з урахуванням стажу понад 20 років;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, двох років десяти місяців восьми днів юридичного стажу на посаді стажиста судді Уманського міського суду Черкаської області та здійснити перерахунок з 22.02.2022 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі збільшенням на 2% грошового утримання за кожний рік роботи з урахуванням стажу понад 20 років, здійснити виплату з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, двох років десяти місяців восьми днів юридичного стажу на посаді стажиста судді та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці зі збільшенням на 2% грошового утримання за кожний рік роботи з урахуванням стажу понад 20 років.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, також двох років десяти місяців восьми днів юридичного стажу на посаді стажиста судді Уманського міського суду Черкаської області та здійснити перерахунок з 22.02.2022 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі збільшенням на 2% грошового утримання за кожний рік роботи з урахуванням стажу понад 20 років, здійснити виплату з урахуванням раніше проведених виплат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, яка не відповідає формі, що передбачена Порядком № 22-1, тому направлення заяви у довільній формі відповідно до Закону України «Про звернення громадян» не породжує у органів Пенсійного фонду України юридичного обов`язку щодо перерахунку пенсії. Крім того, апелянт зазначає, що лист відповідача від 22.11.2023 № 15552-15348/Р-03/8-2300/23 є роз`яснювальним листом, направленим позивачу на його звернення відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та не підпадає під ознаки акту (рішення) суб`єкта владних повноважень, а тому не є підставою публічно - правового спору в розумінні статті 4 КАС України. Отже, на переконання апелянта, позовні вимоги є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають фактично порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, роботи на посаді стажиста судді, апелянт зазначає, що, станом день звільнення позивача з посади судді (30.09.2016), зарахування періоду такої роботи не було передбачено чинним законодавством, оскільки абзац 4 пункту 34 розділу XII доповнено абзацом четвертим згідно із Законом України «Про вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII, який набрав чинності з 05 січня 2017 року, а частина 2 статті 137 Закону № 1402-VIII діє з 05 серпня 2018 року, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Тим самим, суд не врахував висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 28.10.2020 у справі № 200/6296/19-а та від 30.09.2021 у справі № 243/6450/17.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, двох років десяти місяців восьми днів юридичного стажу на посаді стажиста судді та перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці зі збільшенням на 2% грошового утримання за кожний рік роботи з урахуванням стажу понад 20 років.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у період з 01.09.1988 до 18.06.1993 ОСОБА_1 навчалась на юридичному факультеті денного навчання Одеського державного університету ім. Мечникова.

18.06.1993 позивач отримала диплом серії НОМЕР_2 Одеського державного університету ім. Мечникова за спеціальністю «правознавство» та отримала кваліфікацію «юрист».

У період з 03.08.1993 по 11.06.1996 позивач працювала на посаді стажиста народного судді Уманського районного народного суду Черкаської області.

Відповідно до Указу Президента України від 12.06.1996 № 420/96 позивач призначена суддею Кам`янського районного суду Черкаської області.

У подальшому, на підставі постанови Вищої ради юстиції від 22.09.2016, наказом голови суду від 30.09.2016 позивач звільнена з посади судді у зв`язку з відставкою.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

На заяви позивача щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці двох років десяти місяців восьми днів юридичного стажу на посаді стажиста судді Уманського міського суду Черкаської області, відповідач листом від 22.11.2023 №17337-17339/Р-03/8-2300/23 повідомив, що відповідно до ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. При цьому, зарахування роботи на посаді стажиста судді до стажу роботи на посаді судді при розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною відмовою, звернулась до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що до стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на отримання щомісячного грошового утримання, належить враховувати період роботи позивача на посаді стажиста народного судді Уманського районного народного суду Черкаської області з 03.08.1993 по 11.06.1996.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ключовим питанням у цій справі є те, чи має позивач право на зарахування до стажу роботи на посаді судді додаткових двох років роботи у сфері права, якщо право на відставку такий реалізував до набрання чинності частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII (далі - Закон № 2509- VIII), в редакції Закону України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 05 серпня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 12 червня 1996 року призначена на посаду судді Кам`янського районного суду Черкаської області, а 30 вересня 2016 року позивача відраховано зі складу суду на підставі рішення Вищої ради юстиції від 22 вересня 2016 року у зв`язку з відставкою.

Закон №1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згодом Законом №2509-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який набрав чинності з 05.08.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" статтю 137 Закону №1402-VIII було доповнено частиною другою наступного змісту: "До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді".

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Водночас, прямої вказівки на те, що норми частини другої статті 137 Закону №1402-VIII застосовуються до осіб, які реалізували своє право на відставку до 05.08.2018 цей Закон не містить. Відповідно передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №520/11431/18 та від 23.06.2022 у справі №560/937/19.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пункт 34 розділу XII доповнено абзацом четвертим згідно із Законом України "Про вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, який набрав чинності з 05.01.2017.

Водночас важливою є та обставина, що позивач звільнений з посади судді у зв`язку із виходом у відставку у вересні 2016 року, тобто в період, коли такої норми Закону №1402-VIII не існувало.

Отже, положення абзацу 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII також не врегульовують спірні правовідносин, а отже не можуть застосовуватися судом при вирішенні цієї справи.

Також у спільному листі Голови Вищої ради правосуддя, в.о. Голови Верховного Суду, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. Голови Ради суддів України, Голови Державної судової адміністрації України, Ректора Національної школи суддів України від 05.11.2018 №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878 "Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді" надано роз`яснення щодо зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді.

У вказаному листі наголошено, що передбачені частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді, здійснюється з дати набрання чинності Законом № 2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Так, на момент обрання позивача на посаду судді вперше (1996 рік) діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон №2862-XII).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №2862-XII у редакції, чинній на день призначення позивача на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Частиною четвертою статті 43 Закону №2862-XII (чинний на день призначення позивача на посаду судді) визначено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На момент звільнення позивача у відставку відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 22 вересня 2016 року діяли норми Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI). А на час відрахування зі штату суду - 30 вересня 2016 року діяли норми Закону №1402-VIII.

Частиною першою статті 131 цього Закону №2453-VI визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, чинними на момент обрання та звільнення позивача у відставку нормами законодавства не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді стажиста судді (03.08.1993 по 11.06.1996).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що до позивача не може бути застосована норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, тобто частина друга статті 137 Закону №1402-VIII.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у схожих правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №620/536/19, від 17.09.2021 у справі №824/301/20-а, від 30.09.2021 у справі №243/6450/17 та від 23.11.2021 у справі № 280/5617/18, від 30.05.2023 у справі № 360/4604/19, від 19.07.2023 у справі № 560/9495/22, від 07.11.2023 у справі № 520/475/19.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача, викладені у адміністративному позові, на необхідність врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих у постанові від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19, оскільки обставини, що виникли у межах спірних правовідносин, не є подібними до тих, які суд встановив під час розгляду вказаної справи, зокрема, позивач у вказаній справі на момент виникнення спірних правовідносин перебував на посаді судді та здійснював правосуддя, натомість ОСОБА_1 є суддею у відставці. Крім того, за обставинами справи № 9901/302/19, позивач 02 січня 2019 року звернувся до ВРП із заявою про звільнення його з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку, тобто під час дії положень частини другої статті 137 Закону №1402-VIII.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції викладеного не врахував та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, частини другої статті 137 Закону №1402-VIII.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що зумовлює задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма