Справа № 420/10807/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
08 серпня 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 та призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з часу первинного звернення 13.01.2023 року, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 22.06.1988 по 01.06.2017, з 13.03.2018 по 29.11.2019, з 21.03.2020 по 13.11.2020, з 01.04.2021 по 25.03.2022, а також періоди навчання та проходження строкової військової служби.
Разом з позовом позивач подав до суду заяву від 29.03.2024 року про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, в якій просить визнати поважними причини пропуску цього строку.
Ухвалою від 15.04.2024 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, що наведені у заяві позивача від 29.03.2024 року. Адміністративний позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.
Для усунення вказаних недоліків позивачу було надано 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.
На виконання вказаної ухвали від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.
Заява про поновлення строку звернення до суду обґрунтована, зокрема, наступним.
Позивач 01.11.2023 року звернувся зі скаргою до Пенсійного фонду України. Після спливу місячного строку на розгляд скарги, беручи до уваги відсутність відповіді ПФУ на скаргу, позивач 05.01.2024 року звернувся з заявою до ПФУ, в якій просив надати відповідь на скаргу від 01.11.2023. Не отримавши відповідь на скаргу від 01.11.2023 та заяву від 05.01.2024, позивач звернувся з заявою до Президента України (заява від 16.01.2024). Офіс Президента України 21.02.2024 направив заяву позивача на розгляд Пенсійного фонду України. За результатами розгляду заяви скарга позивача, що надійшла до ПФУ з Офісу Президента України, Пенсійний фонд України повідомив ОСОБА_1 листом від 15.03.2024 про те, що у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах йому відмовлено через відсутність пільгового стажу. Таким чином, скарга на рішення територіальних органів ПФУ залишилася без задоволення.
Розглянувши заяву представника позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.105 Закону України Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.16 Закону України Про звернення громадян скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України Про звернення громадян скарга на рішення, що оскаржувалось, може бути подана до органу або посадовій особі вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.
З наведених вище приписів Закону України Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування та Закону України Про звернення громадян випливає, що рішення територіальних органів ПФУ можуть бути оскаржені в досудовому порядку до органу або посадовій особі вищого рівня (у даному випадку - до ПФУ) протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням.
З матеріалів позову вбачається таке.
Рішення від 21.01.2023 року за результатом розгляду заяви позивача від 13.01.2023 надіслано позивачу органом ПФУ 28.02.2023.

Рішення від 02.03.2023 року за результатом розгляду заяви позивача від 23.02.2023 надіслано позивачу органом ПФУ 23.03.2023.

Рішення від 18.04.2023 року за результатом розгляду заяви позивача від 10.04.2023 надіслано позивачу органом ПФУ 26.05.2023.

Рішення від 15.05.2023 року за результатом розгляду заяви позивача від 08.05.2023 надіслано позивачу органом ПФУ 26.05.2023.

Позивач не наводить у позовній заяві дати отримання ним кожного з оскаржуваних рішень, однак, виходячи з того, що кожну наступну заяву про призначення пенсії позивач подавав після отримання відмови у призначенні пенсії за його попередньою заявою, суд доходить висновку, що про рішення від 21.01.2023 року позивач був обізнаний 23.02.2023 року, про рішення від 02.03.2023 року позивач був обізнаний 10.04.2023, про рішення від 18.04.2023 року позивач був обізнаний 08.05.2023 року.

Отже, до Пенсійного фонду України зі скаргою в порядку досудового вирішення спору на рішення від 21.01.2023 року, на рішення від 02.03.2023 року, на рішення від 18.04.2023 року позивач звернувся лише 01.11.2023 року, тобто з пропуском місячного строку оскарження, встановленого ч.1 ст.17 Закону України Про звернення громадян.

Таким чином, зазначені рішення територіальних органів ПФУ (рішення від 21.01.2023 року, рішення від 02.03.2023 року, рішення від 18.04.2023 року) позивачем не були оскаржені у встановлений законом строк ані в досудовому порядку (протягом 1 місяця), ані в судовому порядку (протягом 6 місяців).

За таких обставин, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування рішень територіальних органів ПФУ від 21.01.2023 року, від 02.03.2023 року, від 18.04.2023 року.

Дату отримання рішення від 15.05.2023 року позивач ані у позові, ані в заяві про поновлення строку звернення до суду не наводить, але направлене воно позивачу було 26.05.2023 року. Тож звернення в порядку досудового оскарження до ПФУ 01.11.2023 року вочевидь виходить за межі встановленого законом місячного строку, встановленого ч.1 ст.17 Закону України Про звернення громадян.

Суд зауважує, що несвоєчасне (з порушенням строку) звернення позивача зі скаргою до ПФУ в порядку досудового вирішення спору не може бути підставою для застосування ч.4 ст.122 КАС України та для висновків про дотримання строку звернення до суду через процедуру досудового врегулювання спору.

З даним позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку лише 01.04.2024 року, а тому, відповідно, шестимісячний строк звернення до суду з зазначеними вимогами позивачем пропущено.

Суд зазначає, що інших поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено.

Крім того, порушення позивачем встановленого Законом строку звернення до ПФУ в порядку досудового врегулювання спору свідчить про те, що позивач у встановленому Законом порядку та строки таким порядком (досудового врегулювання спору) не скористався.

Твердження позивача про те, що ПФУ поновило йому строк звернення зі скаргою, не ґрунтуються на Законі, який би передбачав таку можливість.

Тому, наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з позовом підстави пропуску цього строку суд визнає неповажними.

Вимога позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах є похідною від вимог про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі МШ Голуб проти України, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду та наявність правових підстав для повернення позовної ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169, ст.ст.248, 256, 293 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Суддя В.В. Андрухів