Справа № 358/482/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 358/482/24 Суддя (судді) першої інстанції: Романенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Костюк Л.О.,

при секретарі судового засідання Васильєвій Ю.В.,

за участі

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Поліщука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Богуславського районного суд Київської області від 27 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суд Київської області із адміністративним позовом, у якому просить суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 116816 винесену 08 березня 2024 року інспектором СРПП ВП № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Підлужнім Олексієм Миколайовичем відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень;

- справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не виконано обов`язку щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Рішенням Богуславського районного суд Київської області від 27 травня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент патрульної поліції звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Департамент патрульної поліції не є належним відповідачем у справі, проте Головне управління Національної поліції в Київській області, посадова особа якого і винесла оскаржувану постанову є належним відповідачем у справі. Наведене свідчить, що за результатом розгляду справи наявні безумовні підстави для відмови у задоволенні позову до Департаменту патрульної поліції з мотивів неналежного відповідача.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 та від 26.06.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні позивач та представник відповідача надали свої пояснення по суті апеляційної скарги, підтримали свої позиції по суті спору.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з такого.

Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, інспектором СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Підлужнім О.М. 08.03.2024 відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ББА №116816 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн 00 коп.

Згідно даної постанови, 08.03.2024 року о 14:10 ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. І. Франка у м. Богуславі не маючи права керувати даним транспортним засобом, чим порушив п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого Миронівським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС у Київській області від 25.12.2012 року, у ОСОБА_1 наявні наступні категорії: з 25.12.2012 категорія - «В», з 25.12.2012 категорія - «С».

Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно зі статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачених ст. 183 КУпАП.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії ББА №116816 від 08.03.2024 винесена інспектором СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенантом поліції Підлужнім О.М .

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Головне управління Національної поліції в Київській області є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Головне управління Національної поліції в Київській області фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.

У свою чергу Обухівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області є районним територіальним підрозділом та входить до структури Головного управління Національної поліції в Київській області, а інспектор СРПП ВП №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції Підлужній О.М. є посадовою особою вказаного органу.

При цьому, згідно положень пункту 3 розділу 1 положення про Департамент патрульної поліції, останній складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Головне управління Національної поліції в Київській області не є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, а посадова особа, яка винесла оскаржувану постанову не є працівником ДПП.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 правильно визначив склад учасників даної справи, звертаючи до суду першої інстанції.

Натомість, суд першої інстанції ухвалою від 01.05.2024 року замість залучення Департаменту патрульної поліції як співвідповідача, про що також заявляв клопотання позивач, здійснив заміну належного відповідача у справі (Головне управління Національної поліції в Київській області) на неналежного, а саме: Департамент патрульної поліції.

Колегія суддів зазначає, що саме Головне управління Національної поліції в Київській області є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме його посадовою особою прийнято оскаржувану постанову.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача.

Згідно частини третьої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

За привалами частини сьомої статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.

Суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримав, та не з`ясував, хто є належним відповідачем у справі та помилково замінив належного відповідача неналежним.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданої йому Кодексом адміністративного судочинства України компетенції виправити вказаний процесуальний недолік та приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки частиною сьомою статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Враховуючи те, що Департамент патрульної поліції не є належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну, або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що, у даному випадку, слід відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного органу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які унеможливлюють вирішення даного спору по суті, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наведених вище підстав.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 у справі №826/17241/16.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини, що залишені поза увагою Богуславським районним судом Київської області та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За правилами статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 243, 308, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Богуславського районного суд Київської області від 27 травня 2024 року у справі №358/482/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

Л.О. Костюк