Справа № 440/5519/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/5519/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/5519/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

07.05.2024 адвокат Гонтар Валерій Миколайович, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , засобами системи "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - ГУПФ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ в Полтавській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Дніпропетровській області №88 від 19.03.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУПФ в Полтавській області та ГУПФ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 11.07.1993, з 12.07.1993 по 31.12.2023;

- зобов`язати ГУПФ в Полтавській області та ГУПФ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2024 про призначення йому пенсії за віком та задовольнити її.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги трудової книжки позивача під час вирішення питання про призначення пенсії, що призвело до неврахування періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу. Позивач вважає, що відмовляючи у зарахуванні страхового стажу, набутого на території Республіки Казахстан, та у призначенні йому пенсії за віком, відповідач, проігнорував приписи міжнародних угод у сфері трудової міграції, ратифікованих Україною та порушив його право на соціальний захист та право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 24.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві представник ГУПФ в Полтавській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що Управлінням не розглядалися подані позивачем документи на предмет визначення права на призначення пенсії, а відтак не приймалося рішень та не вчинялося жодних дій відносно позивача у розумінні статті 19 Конституції України, які можуть бути оскаржені до суду (а.с. 57-58).

Представник ГУПФ в Дніпропетровській області у відзиві на позов також просив у задоволенні позову відмовити. Вказав на правомірність відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 рішенням від 19.03.2024 №88, оскільки до стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 по 11.07.1993 та з 12.07.1993 по 31.12.2023 в Казахстані з огляду на роз`яснення, надані в листі Міністерства соціальної політики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023, відповідно до яких обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних державах, здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів, зокрема Республіки Казахстан, з якою Україна не має двосторонньої угоди/договору в галузі пенсійного забезпечення. До врегулювання питання починаючи з 19.06.2023 здійснюється по аналогії з узгодженим порядком призначення/поновлення раніше призначених пенсій громадянам, які проживали на території російської федерації, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території Республіки Казахстан по 31.12.1991 (а.с. 80-81).

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

12.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як свідчать відомості паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 10.03.2009 Автозаводським РВКМУГУМВС України в Полтавській області, у віці 60 років звернувся до пенсійного органу через УПФ в м. Кременчуці із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви, окрім документів, що посвідчують особу, такі документи:

- диплом серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 про закінчення середнього ПТУ №7 за професією електрогазозварювальник, присвоєно кваліфікацію електрогазозварювальника четвертого розряду (а.с. 71);

- трудову книжку серії НОМЕР_3 від 20.07.1982 (а.с. 63-67);

- військовий квиток серії НОМЕР_4 від 29.09.1983 (а.с. 70-71);

- довідку про зарплату, видану ТОВ "Тенгизшевройл" від 20.02.2024 №1285 (а.с. 72);

- довідку про стаж та перейменування підприємства, видану ТОВ "Тенгизшевройл" від 28.12.2023 №0008319 (а.с. 73).

За висновком пенсійного органу аналіз документів, поданих ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком, показав, що необхідний страховий стаж становить 31 рік, страховий стаж заявника становить 11 років 10 місяців 16 днів. За доданими документами до загального страхового стажу не враховано періоди роботи з 01.01.1992 по 11.07.1993 та з 12.07.1993 по 31.12.2023, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних державах, здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів, зокрема Республіки Казахстан, з якою Україна не має двосторонньої угоди/договору в галузі пенсійного забезпечення, до врегулювання питання починаючи з 19.06.2023 здійснюється по аналогії з узгодженим порядком призначення/поновлення раніше призначених пенсій громадянам, які проживали на території російської федерації, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території Республіки Казахстан по 31.12.1991.

У зв`язку з цим рішенням ГУПФ в Дніпропетровській області (за екстериторіальністю) від 19.03.2024 №88 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік (а.с. 62).

Позивач, вважаючи це рішення таким, що порушує його конституційне право на пенсію за віком, через представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього ж Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності такої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В ході розгляду справи судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 20.07.1982, крім іншого, містить наступні записи:

9. 14.09.1989 зарахований в штат ГТЕС "Тенгиз" виробничої служби експлуатації в якості електрогазозварника IV розряду для роботи вахтовим методом;

10. 15.09.1991 переведений там же машиністом-обхідником;

11. 13.04.1992 звільнений за власним бажанням (ст. 31 КЗпП РСФРР);

12. 15.03.1992 Розпорядження №31-Б від 11.03.1992 запис №11 відміняється;

13. 01.07.1992 ДТЕС "Тенгиз" прийнята у склад ВОЕіЕ "Атирауенерго" республіки Казахстан на підставі Указу Президента Республіки Казахстан №410 від 03.08.1991 "Про перехід державним підприємств і організацій Союзного підпорядкування у відання Уряду Казахської РСР";

14. 01.02.1993 присвоєна кваліфікація машиніста газотурбінних установок V групи;

15. 11.07.1993 звільнений по переведенню в СП "Тенгизшевройл" на підставі наказу Міністерства енергетики та паливних ресурсів №56 від 10.05.1993, наказу Державної енергетичної компанії "Казахстаненерго" №160 від 18.06.1993 "Про передачу ДТЕС "Тенгиз" в повному обсязі у власність "Тенгизшевройл" на наказу ВОЕіЕ "Атирауенерго";

16. 12.07.1993 прийнятий за переведенням в штат СП "Тенгизшевройл" в службу головного електрика машиністом газотурбінних установок 5 групи на ДТЕС "Фенгиз";

17. 20.04.1998 на підставі свідоцтва про держперереєстрацію юридичної особи №3838-1900-Т00 СП ТШО перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю "Тенгизшевройл";

18. 01.09.1999 переведений оператором 6 розряду енергоблоку там же;

19. 22.01.2002 переведений оператором шостого розряду енергоблоку у відділ планування і техобслуговування;

20. 01.01.2003 переведений у Відділ Експлуатації Заводу Виробництва по виробленню електроенергії, оператором енергоблоку 6 розряду;

21. 01.02.2003 переведений старшим оператором енергоблока;

22. 31.12.2023 розірваний трудовий договір за згодою сторін згідно з пунктом 1 статті 49, статті 50 Трудового кодексу Республіки Казахстан.

Як визнається сторонами, позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно із записами трудової книжки на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 11.07.1993, з 12.07.1993 по 31.12.2023 з тих підстав, що відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, здійснюватиметься відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів, зокрема Республіки Казахстан, з якою Україна не має двосторонньої угоди/договору в галузі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, чинної на момент трудової діяльності позивача (надалі - Угода) було передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, яка підписана Україною 13.03.1992 року, передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами пункту "в" частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" передбачено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України "Про міжнародні договори України", припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" зафіксовано вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023.

З огляду на вищеозначені наслідки припинення дії міжнародного договору України суд доходить висновку про те, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати до періоду чинності міжнародної угоди, осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Тож відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача в Республіці Казахстан з 01.01.1992 по 11.07.1993 та з 12.07.1993 по 18.06.2023, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, припинила свою дію лише з 19.06.2023.

Відтак, рішення ГУПФ в Дніпропетровській області №88 від 19.03.2024 в частині незарахування періоду роботи ОСОБА_1 на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 11.07.1993 та з 12.07.1993 по 18.06.2023 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог про зобов`язання ГУПФ в Полтавській області та ГУПФ в Дніпропетровській області задовольнити заяву ОСОБА_1 від 12.03.2024 про призначення йому пенсії за віком суд виходить з того, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є відповідний орган Пенсійного фонду, до виключної компетенції якого входить розгляд документів, у тому числі і поданих вперше.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, в даному випадку - до повноважень ГУПФ в Дніпропетровській області.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, який зазначав, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин позов у частині вимоги щодо задоволення заяви ОСОБА_1 від 12.03.2024 про призначення йому пенсії за віком суд залишає без задоволення.

З приводу визначення компетентного органу, на який необхідно покласти обов`язок з призначення позивачу пенсії за віком, суд враховує такі обставини.

В силу абзацу 14 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком визначено ГУПФ в Дніпропетровській області, то саме цей суб`єкт владних повноважень і має здійснювати повторний розгляд заяви позивача.

Суд погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права шляхом зобов`язання здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_2 від 12.03.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до страхового стажу періодів його роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 11.07.1993 та з 12.07.1993 по 18.06.2023.

У зв`язку з цим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача в особі ГУПФ в Полтавській області, оскільки останній не приймав жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 12.03.2024.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства України і міжнародних угод, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тож понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ в Дніпропетровській області як органу, безпосередньо дії та рішення якого призвели до порушення прав позивача, у сумі пропорційній до задоволеної частини позовних вимог (1/2) - 605,60 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.03.2024 №88.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 12.03.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до страхового стажу періодів його роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 11.07.1993 та з 12.07.1993 по 18.06.2023.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ; вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун