Справа № 320/783/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/783/23 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації по не виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08.11.2022, видане Печерським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 54:

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 08.11.2022 видане Печерським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 54, в розмірі, що встановлений ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», тобто 41 280 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на отримання спірної винагороди.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син - ОСОБА_2 , у м. Сімферополі Автономної Республіки Крим.

З 22.02.2021 позивач фактично проживає у Солом`янському районі в місті Києві за адресою: по АДРЕСА_1 , відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.02.2021 № 3009-.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2022 по справі № 761/23057/22 за розглядом заяви ОСОБА_3 про встановлення факту народження дитини, ОСОБА_2 , 08.11.2022 Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції, видало свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 54, серії НОМЕР_1 .

Позивач 15.11.2022 вперше звернулась до відповідача із заявою призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме допомогу при народженні дитини, що підтверджується копією цієї заяви, долученої відповідачем до справи. Також відповідачем долучена до справи копія заяви від 15.11.2022, власноруч написаної позивачем на адресу відповідача, де зазначено, що позивач з 2017 року по 22.02.2021 проживала та перебувала у місті Сімферополь, у зв`язку з хворобою бабусі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого вона приїхала до м. Києва та організовувала своє життя на іншому місті, де був запроваджений карантин у зв`язку з поширенням Ковіду, а потім почалась війна, крім того вона встановлювала факт народження дитини в судовому порядку;

Відповідач 12.12.2022 листом за вих. № 5/33 відмовив у призначенні позивачу допомоги при народженні дитини у зв`язку з тим, що відповідна заява була подана позивачем до органу соціального захисту населення пізніше, ніж через 12 календарних місяців після народження дитини;

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що встановивши, що минув 12-місячний строк після народження дитини та не маючи повноважень поновлювати чи продовжувати цей строк, відповідач не мав іншого законного способу дії, окрім як відмовити в призначенні допомоги.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно частини першої статті 13 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та іншими законами України.

Статтею 3 Закону України від 21 листопада 1992 року №2811-ХІІ «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» передбачено, що відповідно до цього Закону призначається такий вид державної допомоги сім`ям з дітьми як допомога при народженні дитини.

Згідно зі статтею 10 допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом із дитиною.

Частиною сьомою статті 11вищезазначеного Закону встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі - Порядок) передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

З наведеного слідує, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що з 22.02.2021 позивач фактично проживає у Солом`янському районі в місті Києві. 08.11.2022 Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерство юстиції, видало свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Заяву про призначення допомоги при народженні дитини подана позивачем вперше лише 15.11.2022.

Відмовляючи у призначенні спірної допомоги відповідач, з яким погодився також і суд першої інстанції, вказав, що подаючи 08.11.2022 заяву про призначення спірної допомоги, позивачем пропущений 12 місячний строк з дня народження дитини - 14.03.2018.

Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

За правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 14.02.2018 по справі № 591/610/16-а та від 02.10.2018 по справі № 495/3711/17, визначений частиною сьомою статті 11 Закону № 2811-XII строк підлягає поновленню, а допомога при народженні дитині підлягає призначенню у разі наявності поважних причин такого пропуску, оскільки неможливість своєчасного звернення батьків порушує інтереси дитини, що є неприпустимим.

Таким чином, строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюють несвоєчасне звернення батьків, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені належними доказами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач та її дитина є внутрішньо переміщеними особами, тоді як дитина народилась під час перебування на тимчасово окупованій території України, а тому звернення за допомогою у встановлений законодавством строк було неможливим з огляду на можливість отримання свідоцтва про народження дитини лише за відповідним рішенням суду про встановлення факту народження дитини.

При цьому, свідоцтво про народження дитини є обов`язковим документом для призначення соціальної допомоги при народженні дитини.

Звернення 15.11.2022 за отриманням спірної допомоги мало місце у найкоротший термін після прийняття 07.11.2022 відповідного судового рішення про встановлення факту народження та отримання 08.11.2022 відповідного свідоцтва про народження.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, що викликали пропущення строку звернення за отриманням спірної допомоги є об`єктивними та не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

У зв`язку із цим, відмова відповідача у призначенні спірної допомоги із посиланням на порушення строку звернення за її отриманням є протиправною.

Водночас, суд апеляційної інстанції також приймає до уваги доводи відповідача про те, що до поданої 08.11.2022 заяви позивачем не було долучено ні свідоцтва про народження дитини, ні відповідного судового рішення про встановлення факту народження. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Проте, у разі коли до заяви не додані всі необхідні документи, орган соціального захисту населення повідомляє заявника, які документи мають бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше ніж протягом одного місяця з дня одержання зазначеного повідомлення, днем (місяцем) звернення за призначенням допомоги вважається день (місяць) прийняття або відправлення заяви (пункт 44 Порядку).

Відтак, неподання до заяви всіх необхідних документів не є безумовною підставою для відмови у призначенні допомоги, позаяк згідно вказаної норми відповідач мав повідомити позивача про недостатність поданих документів та запропонувати їх надати додатково, чого здійснено не було.

У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що у даному спорі передчасними є вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, позаяк нею не було надано всіх необхідних документів. У зв`язку із цим, відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача із урахуванням висновків суду, зокрема щодо дотримання позивачем строку звернення за отриманням спірної допомоги.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2022 (вх.№ 1846 від 15.11.2022) щодо призначення допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду, що викладені у цій постанові.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова