Справа № 420/13908/24
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 29 від 20.07.2023 року Про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу й пільгового стажу що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, період роботи з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: 69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б і призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 13 липня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно не зараховано до пільгового та страхового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року, оскільки він підтверджується записами у трудовій книжці та відповідними довідками. Позовні вимоги просить задовольнити.

ГУ ПФУ в Запорізькій області подало відзив, у якому зазначило, що позовні вимоги є безпідставними, а оскаржуване рішення правомірним. Період роботи позивача у Республіці Казахстан з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року не зарахований до пільгового стажу, оскільки підтверджуючі довідки не відповідають п. 20 Постанови КМУ № 637. Угода «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, частина четверта якої передбачала визнання пільгового стажу державами-учасницями, втратила чинність. Обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Республіки Казахстан, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного фонду Республіки Казахстан за цей період. Документів про сплату страхових внесків за спірний період позивачем не надано. За відсутності пільгового стажу позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

ГУ ПФУ в Одеській області подало відзив, у якому зазначено, що позовні вимоги не визнають та у задоволенні позову просять відмовити. Вважають рішення правомірним, оскільки позивачем не надано належних доказів для підтвердження пільгового стажу за Списком № 2 у період роботи з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року. На думку відповідача, позивач пропустив строк звернення до суду.

У відповіді на відзиви від 23.05.2024 та від 30.05.2024 позивач зазначив, що із наведеними у відзиві обставинами він не погоджується. Навів аналогічні доводи тим, що зазначені у позовній заяві.

Ухвалою суду від 13.05.2024 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи. Заяву про поновлення строку задоволено та поновлено строк звернення до суду із цим позовом. Такий висновок зроблено у зв`язку із тим, що позивачем вживались заходи для досудового порядку врегулювання спору, зокрема вчинення дій по отриманню підтверджуючих страховий стаж довідок з Республіки Казахстан, що суд визнав поважними обставинами.

Виходячи із викладеного, судом вже надано оцінку строку звернення у цьому спорі, тож наведені у відзиві обґрунтування з цього приводу суд відхиляє.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

13.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058).

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок № 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

20.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області на підставі заяви та наданих документів винесено рішення №29 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону №1058.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 01.06.1995 (з 24.04.1987 по 01.06.1995).

До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно довідок від 15.05.1995 №160-л та від 28.12.1993 №1413, оскільки надані довідки про пільговий характер роботи не відповідають порядку підтвердження пільгового стажу, передбаченої п.20 постанови КМУ від 12.08.1993 №637 за формою згідно з додатком №5 до зазначеної постанови.

Оскаржуваним рішенням встановлено:

- вік заявника 58 років 2 місяці 24 дні;

- страховий стаж 35 років 5 місяців 5 днів;

- пільговий стаж Список №2 0 днів.

Позивач не погоджується із таким обрахунком страхового стажу, зокрема пільгового.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон № 1788).

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону 1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Так, до страхового та пільгового стажу позивача не зараховано період роботи з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року.

Згідно з записами № 3-11 у трудовій книжці НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 24.04.1987 по 01.06.1995 роки працював на посаді слюсаря по контрольно-вимірювальним приборам та автоматиці в Об`єднаній експедиції науково-виробничого об`єднання "Луч" та Інституті атомної енергії Національного ядерного центру Республіки Казахстан.

Згідно із посвідченням від 20.10.1994 року серія НОМЕР_3 , виданого Курчатівською міською адміністрацією Республіки Казахстан, ОСОБА_1 є постраждалим внаслідок ядерних випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні, оскільки з квітня 1987 по грудень 1990 року проживав у м. Курчатів Семипалатинської області, розташованого у зоні підвищеного радіаційного ризику (з дозою впливу до 35 бер).

За місцем роботи позивачеві видавались довідки, які підтверджують те, що робота відноситься до Списку № 2, розділ ХХХІІ п.1 - «робітники, керівники і спеціалісти, постійно зайняті всередині будинків, споруд суден на зберіганні засобів технологічного оснащення і устаткування атомних енергетичних установок, де провадяться роботи 1 і 2 класів», а саме:

- в довідці № 1413 від 28.12.1993 р. зазначено, що ця довідка видана ОСОБА_1 про те, що він працював на підприємствах в цехах та виробництвах, передбачених списками № 1 та № 2, затвердженими постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 і від 12.02.1964 р, № 134-49, № 10 від 26.01.1991 з 09.07.1987р. по 31.12.1993 р. список №2, XXXII п.1»;

- в довідці № 160-л від 15.05.1995 р, зазначено, що ця довідка видана ОСОБА_1 про те, що він працював на підприємствах в цехах та виробництвах, передбачених списками № 1 та № 2, затвердженими постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 і від 12.02.1964 р. № 134-49, № 10 від 26.01.1991 р. з 01.01.1994 р. по 17.10.1994 р. список № 2. XXXII п.1»;

- в довідці № 153-э від 15.05.1995 р. зазначено, що ОСОБА_1 працював в Об`єднаній експедиції з 24.04.1987 р. по 01.06.1995 р., розташованій на території Семипалатинського ядерного полігону»;

- в довідці № 252 від 30.07.1995 р. зазначено, що відповідно із законом Республіки Казахстан від 18.12.1992 р. «Про соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок ядерних випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні», громадяни, виїхавши із зон радіаційного ризику, що підпадають під дію цього закону і які нині проживають за межами Республіки Казахстан використовують пільги;

- в довідці № 15267 від 23.05.1995 р. зазначено, що ОСОБА_1 з 19987 р. по 1995 р. проживав в м. Курчатове (м. Семипалатинськ - 21), розташованого на території Семипалатинського ядерного полігону, яке постановою Кабінету Міністрів Республіки Казахстан № 513 від 09.07.1992 р. об`явлено зоною екологічного лиха;

- в довідці № 152-в від 15.05.1995 р. зазначено, що ОСОБА_1 працював в Об`єднаній експедиції (з 06.01.1994 р. - Інститут атомної енергії) з 24.04.1987 р. по 01.06.1995 р. отримав при цьому винагороду за вислугу років в відповідності з пунктом (підпунктом) 1.1 Положення.

З огляду на зміст наведених вище доказів, період роботи позивача з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року підтверджується записами трудової книжки та підтверджуючими довідками, з якого робота у період з Списками № 1 та № 2, затвердженими постановами Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 і від 12.02.1964 р. № 134-49, № 10 від 26.01.1991 з 09.07.1987р. по 31.12.1993 р., з 01.01.1994 р. по 17.10.1994 р. список №2, XXXII п.1 підтверджується уточнюючими довідками.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначає Закону України Про зайнятість населення від 05.07.2012 року № 5067-VI.

Відповідно до ст. 10 Закону № 5067-VI громадяни України мають право займатися трудовою діяльністю за кордоном, якщо така діяльність не заборонена законодавством України та держави перебування.

Права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Угодою «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, підписаною, зокрема Україною та Республікою Казахстан, передбачено, що Держави - учасниці Співдружності проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення (п. 4).

Уряди держав - учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення, домовились про таке:

Стаття 1. Пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаття 5. Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Стаття 6. Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Стаття 8. Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Стаття 10. Держави - учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання інформувати одна одну про діюче в їхніх державах пенсійне законодавство, наступні його зміни, а також вживати необхідних заходів щодо встановлення обставин, які мають вирішальне значення для визначення права на пенсію та її розміру.

Стаття 11. Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Стаття 13. Кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, зокрема пільговий, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, зокрема пільговий, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023 року, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19.06.2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 року означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Суд відхиляє твердження пенсійного органу щодо невідповідності довідок Порядку № 637, як підстави для незарахування до страхового та пільгового стажу періодів роботи, виходячи із приписів статті 11 Угоди.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, відповідачем безпідставно не зараховано періоди роботи позивача в Республіці Казахстан з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року до страхового стажу позивача, та періоди з 09.07.1987 р. по 31.12.1993 р., з 01.01.1994 р. по 17.10.1994 р. до пільгового за Списком №2.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 29 від 20.07.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Вимоги в частині зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 24.04.1987 по 08.07.1987 та з 18.10.1994 по 01.06.1995 задоволенню не підлягають, оскільки відсутні докази, що робота позивача у цих періодах була віднесена до робіт за Списком № 2, ці періоди, на підставі наявних доказів, підлягають зарахуванню тільки до загального страхового стажу.

Вимога щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 13 липня 2023 року є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки функцію по обрахунку страхового стажу із урахуванням спірних періодів пенсійний орган не виконав. Враховуючи, що пенсійним органом не була надана оцінка усьому періоду трудової діяльності позивача, суд не може підміняти цей орган і обрахувати страховий стаж, зокрема пільговий, на предмет достатності для призначення пільгової пенсії.

Суд зауважує, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Цей критерій відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Із урахуванням того, що в Пенсійному фонді України діє екстериторіальний принцип обслуговування громадян, і заяву позивача від 13.07.2023 року розглядало ГУ ПФУ в Запорізькій області, яке за результатами розгляду цієї заяви прийняло рішення про відмову у призначенні позивачу пільгової пенсії, то з метою ефективного захисту прав позивача суд зобов`язує саме цей територіальний орган Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи визначених цим судовим рішенням.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судовий збір розподілено відповідно до ст. 139 КАС України. Часткове задоволення позовних вимог не впливає на суму судового збору, який підлягає стягненню з ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким здійснено розгляд заяви та прийнято оскаржуване рішення, на користь позивача, оскільки кількість задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості заявлених, та тих, за які такий збір сплачувався.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 29 від 20.07.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.07.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в Республіці Казахстан з 24.04.1987 року по 01.06.1995 року, з якого періоди з 09.07.1987 р. по 31.12.1993 р., з 01.01.1994 р. по 17.10.1994 р. до пільгового стажу за Списком №2.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов