Справа № 620/6503/24
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/6503/24

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військова частина НОМЕР_1 (далі третя особа Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просять:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в, про відмову позивачам, членам сім`ї загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , у призначенні одноразової грошової допомоги;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити у рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як членам сім`ї загиблого 18-19 серпня 2022 року військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірі, визначеному положеннями ч. 1 ст. 162 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 5 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, а саме: 750- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що у зв`язку з загибеллю 18-19 серпня 2022 року їхнього сина ОСОБА_3 , пов`язаного з проходженням військової служби останні у 2023 році подали до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяви встановленої форми та усі наявні документи для подальшого їх направлення до Міністерства оборони України для призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця відповідно до положень ст. ст. 16-163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Однак, згідно витягу з протоколу від 09.02.2024 №4/в комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачам відмовлено у призначенні одноразової допомоги, бо, як вважає Комісія, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження за № 0000257 від 30 листопада 2022 року причиною смерті сина позивачів - ОСОБА_4 є вогнепальне проникаюче наскрізне поранення голови (покінчив життя самогубством). Тому Комісія у своєму рішенні послалася на положення ст. 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, з таким рішенням Комісії, викладеним у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в позивачі категорично не погоджуються, оскільки воно є явно необґрунтованим та протиправним (незаконним). Вказане рішення Комісії прямо суперечить результатам службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 , рішенню 18 Регіональної військово-лікарської комісії від 4 січня 2023 року та ґрунтується на постанові слідчої поліції від 30 листопада 2022 року, що скасована як незаконна постановою прокурора від 19 травня 2023 року.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах п. «а», абз 2 частини 1 статті 162 та статті 1643акону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виходячи з наступного. Так, позивачі просять суд зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, проте така вимога є несумісною положеннями пункту «а» абзацу другого ч. 1 статті 162 Закону України соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки, як вбачається із Витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинно-наслідкового зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 51 від 04.01.2023) висновок ВЛК - поранення, яке призвело до смерті одержане в результаті нещасного випадку. Так, пов`язане з проходженням військової служби. Згаданий висновок ВЛК є чинним у встановленому порядку незаконним не визнаний, а тому він є чинним. Разом з тим, пунктом «а» абзац другий ч. 1 ст. 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що у випадку смерті військовослужбовця в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку що мали місце в період проходження ним військової служби одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, у випади; зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону. Таким чином, безпідставними є вимоги позивачів призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у випадках зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону тобто загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Так пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Проте, у нашому випадку у висновку Військово-лікарської комісії вказано, що поранення, яке призвело до смерті, одержане в результаті нещасного випадку, та пов`язане з проходженням військової служби. На підставі акту службового розслідування проведеного у військовій частині НОМЕР_1 , підписаного членами комісії 25.10.2022, у пункті 3 Обставини, за яких сталася подія було зазначено: «Службовим розслідуванням встановлено, що з попередніх обставин смерть молодшого лейтенанта ОСОБА_3 схожа на суїцид. Крім того, за даним фактом по цей час, триває досудове розслідування відомості внесені в ЄРДР за № 0000257 правова кваліфікація ч.1 ст.115 КК України. Постановою заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури від 19.05.2023 скасовано постанову слідчого від 19.08.2022 про закриття кримінального провадження у зв`язку із не визначенням осіб потерпілих від злочину. При цьому із тексту постанов як про закриття вищезазначеного кримінального провадження, так і про скасування постанови про закриття згаданого кримінального провадження вбачається, що молодший лейтенант ОСОБА_3 покінчив життя самогубством. Згідно висновку ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.08.2023 вих № 5/12790с, який ґрунтувався на матеріалах наданих військовою частиною НОМЕР_1 , батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають права на одержання в рівних частках одноразової грошової допомоги. Підставою для такого висновку ІНФОРМАЦІЯ_5 слугував пункт «в» статті 164, а саме у випадку навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення до самогубства, встановленого судом). На підставі одержаних документів з ІНФОРМАЦІЯ_6 з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 09.02.2024 прийнято рішення (пункт 20) оформлене протоколом 4/в, яке було затверджено заступником Міністра оборони України 15.02.2024.

Позивачами подана відповідь на відзив, в якій зазначають, що відзив не ґрунтується на доказах і положеннях законодавства. Вказують, що у витязі з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 51 від 4 січня 2023 року зазначено, що поранення, яке призвело до смерті сина позивачів - ОСОБА_4 , одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби. У свою чергу, за доводами Міністерства оборони України у відзиві на позов, на підставі такого висновку військово-лікарської комісії, позивачі мають право на отримання одноразової у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як передбачено пунктом «а» абзацу другого ч. 1 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також звертають увагу суду, що у оскаржуваному позивачами рішенні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеному у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в, немає згадки про висновок ІНФОРМАЦІЯ_4 від 8 серпня 2023 року № 5/12790с, тому посилання на нього у відзиві Міністерства оборони України є безпідставним і необґрунтованим.

Відповідачем подані заперечення, в яких зазначено аналогічні обставини, викладені у відзиві.

Третьою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 надано пояснення, в яких вказує, що як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть серії № 3054 від 20.08.2022, причиною смерті ОСОБА_3 , 1999 р.н, стало наскрізне вогнепальне поранення голови з розтрощенням кісток черепу з ушкодженням головного мозку, смерть настала внаслідок випадку ушкодження з невизначеним наміром. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у редакцій, чинній станом на дату загибелі ОСОБА_3 , сім`ям загиблих військовослужбовців виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Згідно зі ст. 161 Закону № 2011-ХІІ у редакції, чинній станом на дату загибелі ОСОБА_3 , право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Зауважує, що актом службового розслідування військової частин НОМЕР_1 від 25.10.2022 не визначені конкретні обставини причин смерті, а лише вказано що смерть молодшого лейтенанта ОСОБА_3 схожа на суїцид, але висновку судовомедичної експертизи чи інших підтверджуючих документів на адресу військової частини не надходило, повідомлення із органів досудового слідства чи рішення суду також відсутні. Отже, можна вважати, що смерть молодшого лейтенанта ОСОБА_3 настала внаслідок випадку ушкодження з невизначеним наміром. Витяг з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв протокол №51, від 04.01.2023 встановлено що поранення яке призвело до смерті, одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби. Також звертає увагу суду, що 30.11.2022 слідчим СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000257 від 19.08.2022 за частиною 1 статті 115 КК України (вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині) у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Відтак з постанови про закриття кримінального провадження, слідує те, що молодший лейтенант ОСОБА_3 вчинив самогубство. Однак, дана постанова 19.05.2023 була скасована заступником керівника Миколаївської окружної прокуратури, оскільки не було встановлено потерпілих осіб, тобто наявна неповнота проведення досудового розслідування. Оскільки остаточно не встановлені причини смерті, позовні вимоги щодо скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протокол від 9 лютого 2024 року № 4/в, а також призначення одноразової грошової допомоги є передчасними так як судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Отже виходячи з вище викладеного одноразова грошова допомога не може бути призначена до завершення кримінального провадження № 0000257 яке поновлено 19.05.2023 та встановлення всіх обставин та причин смерті ОСОБА_3 , а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Третя особа Військова частина НОМЕР_1 правом подачі пояснень не скористалась.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно витяг з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв протокол №51 від 04.01.2023 встановлено, що поранення молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , 1999 року народження «Наскрізні вогнепальні поранення голови з розтрощенням кісток черепу, ушкодженням головного мозку», які призвели до смерті 19.08.2022, що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 31.08.2022, лікарським свідоцтвом про смерть №3054 від 20.08.2022, актом службового розслідування по факту загибелі військовослужбовця поранення, яке призвело до смерті, одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.5, 15-19, 21).

Як слідує з матеріалів справи, 30.11.2022 слідчим СВ Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000257 від 19.08.2022 за частиною 1 статті 115 КК України, у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_3 вчинив самогубство (а.с.10-11).

Однак, 19.05.2023 постановою заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури постанову слідчого СВ ВП №5 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 30.11.2022 про закриття кримінального провадження № 0000257 скасовано, оскільки не було встановлено потерпілих осіб (а.с.12).

В свою чергу, згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.02.2024 № 4/в комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975: батьку та матері загиблого 19.08.2022 внаслідок поранення, одержаного в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби, молодшого лейтенанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ). Причиною смерті ОСОБА_3 відповідно до постанови про закриття кримінального провадження № 0000257 від 30.11.2022 є вогнепальне проникаюче наскрізне поранення голови (покінчив життя самогубством). Згідно зі статтею 164 3акону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), військовослужбовця, є наслідком навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку, доведення особи до самогубства, встановленого судом) (а.с.32).

Листом від 29.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивачів про прийняте рішення (а.с.31).

Вважаючи вказане рішення у формі протоколу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачі звернулись до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі також Закон № 2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі також Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 16 Закону України № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпунктів 1 - 3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Згідно зі статтею 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі також Порядок № 975).

Згідно із пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Пунктом 10 Порядку № 975 визначено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Згідно із пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною першою статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення закріплені у пункті 19 Порядку № 975.

Подання зазначених у пункті 10 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII, за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас обов`язок перевірити, чи не настала загибель (смерть) за обставин, перелік яких визначений у статті 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, в оскаржуваному протоколі від 09.02.2024 №4/в, зокрема, зазначено: «Причиною смерті ОСОБА_3 відповідно до постанови про закриття кримінального провадження № 0000257 від 30.11.2022 є вогнепальне проникаюче наскрізне поранення голови (покінчив життя самогубством)» (а.с.32).

Однак, суд зазначає, що 19.05.2023 постановою заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури постанову слідчого СВ ВП №5 МРУП ГУНП в Миколаївській області від 30.11.2022 про закриття кримінального провадження № 0000257 скасовано (а.с.12), як наслідок оскаржуваний протокол від 09.02.2024 №4/в, яким було відмовлено позивачам в призначенні одноразової грошової допомоги є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до підпункту а пункту 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Суд зазначає, що реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень ч.2 ст.19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

В той же час варто зазначити, що згідно з п.4 ч.2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, Міністерство оборони України слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивачів та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 грн, кожному.

Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Так, Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 5000,00 грн суду було надано договір про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката від 25.04.2024, укладеного між позивачами та адвокатом Кутуковим Сергієм Олександровичем та квитанцію про прийняту від ОСОБА_2 плату за надані послуги від 01.05.2024 в сумі 5000,00 грн.

Відповідачем було подано заперечення щодо витрат на правову допомогу, в яких зазначив, що як вбачається із Договору про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката від 25.04.2024 договір було укладено між клієнтами: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та адвокатом Кутуковим Сергієм Олександровичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Водночас, номера, дати видачі та ким видано згадане Свідоцтво із договору не вбачається, у зв`язку із цим неможливо перевірити чи це свідоцтво діє або його дія зупинена.

Разом з тим, суд, зазначає, що наданий договір про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката та квитанція не містять конкретних посилань на предмет даної справи, не містять суми саме 5000,00 грн, тому такі документи не є в розумінні статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними доказами оплати правової допомоги в межах даного адміністративного спору.

Також суду не надано жодного доказу на підтвердження права на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Кутуковим Сергієм Олександровичем.

Таким чином, витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн не є підтвердженими належними документами, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у протоколі від 9 лютого 2024 року № 4/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Повне судове рішення складено 08.08.2024.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО