Справа № 420/3764/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3764/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 05.10.2023 р. №45, якими відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 16 вересня 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу періоду роботи з 05.06.1992 року по 05.12.1997 року, мовою оригіналу: Чорноморагротехпищепром Одессаагротехпищепрома;

- звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 28.09.2023 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 63 років. Для призначення пенсії надав, зокрема трудову книжку та Атестат про освіту № НОМЕР_1 .

Проте, як зазначено у позові, у жовтні 2023 року позивач отримав рішення про відмову у призначенні пенсії № 45 від 05.10.2023 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, та обґрунтоване тим, що страховий стаж заявника є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р., оскільки запис про звільнення завірено відтиском печатки із зазначенням країни УРСР, яка станом на дату звільнення не існувала. Рекомендовано надати уточнюючу довідку із посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії № 45 від 05.10.2023 року та відмовою зарахувати період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивач посилається на те, що згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_2 він дійсно працював штукатуром на підприємства мовою оригіналу: «Чорноморагротехпищепром Одессаагротехпищепрома» у період з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. Та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими та не може впливати на врахування страхового стажу за трудову діяльність під час вирішення питання про призначення пенсії за віком, оскільки відповідальність за ведення трудових книжок покладена на роботодавця, а не на фізичну особу, яка є працівником, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

На підставі викладеного позивач просить відновити його порушене право та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату йому пенсії з 16 вересня 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу періоду роботи з 05.06.1992 року по 05.12.1997 року, мовою оригіналу: Чорноморагротехпищепром Одессаагротехпищепрома.

Ухвалою від 12.02.2024 року позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: надання до суду оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

14.02.2024 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою від 16.02.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

21.02.2024 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.

26.02.2024 року на виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надані копії матеріалів з електронної пенсійної справи позивача.

Згідно поданого відзиву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким прийнято рішення №45 від 05.10.2023 про відмову у призначені пенсії за віком.

Щодо прийнятого рішення відповідач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 не має достатнього страхового стажу, то він не має й права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача на дату звернення становив 19 років 05 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. До страхового стажу, згідно наданої трудової книжки, не врахований період роботи з 05.06.1992 по 05.12.1997, оскільки запис про звільнення завірено відтиском печатки із зазначенням країни УРСР, яка станом на дату звільнення не існувала.

З наведених підстав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №45 від 05.10.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком законним та обґрунтованим.

23.02.2024 року представником позивача подано відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

У відповіді на відзив представник позивача наполягав на тому, що зауваження до печатки з місця роботи не може впливати на врахування страхового стажу за трудову діяльність під час вирішення питання про призначення пенсії за віком, оскільки відповідальність за ведення трудових книжок покладена на роботодавця. Трудова книжка, яка подавалась ОСОБА_1 для призначення пенсії, містить всі необхідні відомості стосовно періодів роботи, тому відповідач зобов`язаний призначити позивачу пенсію.

12.04.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на таке.

Відповідач підтвердив, що позивач 28.09.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами розгляду заяви позивача та наданих документів, визначено, що його вік на момент звернення становить 63 роки; страховий стаж 19 років 05 місяців 04 днів.

Натомість, як зазначено у відзиві, відповідно до ч.2 статті 26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років. Отже, страховий стаж позивача є недостатнім.

Обґрунтовуючи прийняте рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії від 05.10.2023 р. №45, відповідач зазначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.07.1978р., оскільки запис про звільнення завірено відтиском печатки із зазначенням країни УРСР, яка станом на дату звільнення не існувала. Рекомендовано надати уточнюючу довідку із посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області наполягає на тому, що ним прийняте правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 28.09.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (надалі Закон №1058) (а.с. 14).

Вказане звернення позивача до органів ПФУ про призначення пенсії за віком не було першим, оскільки позивач звертався з відповідними заявами від 30.10.2020 року, від 20.10.2023 року (а.с. 48, 85).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №45 від 06.11.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за заявою від 30.10.2020 року, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (наявний страхований стаж - 24 роки 4 місяці, необхідний 27 років). У рішенні зазначено, що до страхового стажу враховані всі подані документи (а.с. 72-73).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №45 від 27.10.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за заявою від 20.10.2023 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 90).

Згідно Розписок-повідомлень, разом із заявами для призначення пенсії позивачем подавались такі документи: Довідка про присвоєння ІН; Паспорт громадянина України; Військовий квиток № НОМЕР_3 ; Диплом про навчання №4384; довідки про стаж №№03.2-14/858-20, 2451-Б-11.1-21; Трудова книжка серії НОМЕР_4 ; - з яких сформовано його пенсійну справу.

Заява позивача від 28.09.2023 року про призначення пенсії за віком була зареєстрована за №8632 (а.с. 14) та за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.10.2023 року №45 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.09.2023 року №8632 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 15).

Відповідно до змісту цього рішення:

вік заявника 63 р.;

згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018р. на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років;

згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018р. на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу: зокрема з 01.01.2020р. по 31.12.2020р. не менше 27 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 15 до 22 років;

страховий стаж особи складає 19 р. 5 м. 4 д.;

за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 24.07.1978 р., оскільки запис про звільнення завірено відтиском печатки із зазначенням країни УРСР, яка станом на дату звільнення не існувала. Рекомендовано надати уточнюючу довідку із посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.10.2023 року №45 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів його роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. за Трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 24.07.1978 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі також Закон №1058).

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах спірних правовідносин звернувся до територіального органу ПФУ за місцем проживання із заявою від 28.09.2023 року про призначення пенсії за віком по досягненню 63-річного віку відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058.

Отже, за наявності страхового стажу від 20 до 30 років може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.10.2023 року №45, позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить 19 років 5 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. згідно Трудової книжки серії НОМЕР_2 від 24.07.1978 року, оскільки запис про звільнення завірено відтиском печатки із зазначенням країни УРСР, яка станом на дату звільнення не існувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів випливає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - Трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення 24.07.1978 року (а.с. 10-11, 62-67).

У трудовій книжці НОМЕР_2 , дата заповнення 24.07.1978 року, наявні такі записи, що стосуються спірного періоду:

05.06.1992 року прийнятий штукатуром 5-го розряду; підстава внесення запису: наказ №31-к від 18.06.1992 року;

05.12.1997 року звільнений за власним бажанням; підстава внесення запису: наказ №11-к від 05.12.1997 року. Запис зроблений з печаткою установи, підписом та зазначенням ПІБ особи, яка його вчинила.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі Інструкція №58).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

До прийняття наведеної вище Інструкції, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 Про трудові книжки працівників, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи Трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення 24.07.1978 року (а.с. 10-11, 62-67).

Дослідивши зміст та оформлення трудової книжки, суд встановив, що дійсно запис про звільнення « 05.12.1997 року звільнений за власним бажанням», підстава внесення запису: наказ №11-к від 05.12.1997 року, завірено відтиском печатки із зазначенням країни УРСР, яка станом на дату звільнення не існувала.

Саме вказана обставина стала підставою незарахування відповідачем періоду роботи позивача з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. згідно Трудової книжки НОМЕР_2 від 24.07.1978 року до страхового стажу

Суд критично оцінює наведене органом ПФУ мотивування підстав відмови зарахування періоду роботи позивача з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. згідно запису Трудової книжки НОМЕР_2 від 24.07.1978 року до страхового стажу, оскільки відповідальність за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок несуть посадові особи підприємства, установи, організації роботодавця, а не працівник.

Крім того, хронологія записів у трудовій книжці НОМЕР_2 узгоджується із датою заповнення цієї трудової книжки 24.07.1978 року, а печатка підприємства під записом про звільнення не спростовує достовірність записів у ній.

Інших підстав для незарахування позивачу спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу відповідачем у спірному рішенні не наведено.

Відповідно до ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається й на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві, стосовно того, що позивач не скористався можливістю підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідно до положень Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Отже, перш за все, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Тобто, порядок додаткового підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу.

Проте, як встановлено судом, у трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірний період. Записи про спірні періоди роботи засвідчені і дефектів їх вчинення не мають.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області при прийнятті оскарженого рішення від 05.10.2023 року №45 протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу період його роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р., згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 24.07.1978 року

Незарахування вказаного періоду також підтверджується розрахунком стажу (а.с.15 (зворотна стор.).

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.10.2023 року №45, як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах спірних правовідносин звернувся до територіального органу ПФУ за місцем проживання із заявою від 28.09.2023 року про призначення пенсії за віком по досягненню 63-річного віку відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058.

Отже, за наведеного законодавчого регулювання, оскільки позивач звернувся за пенсією за віком по досягненню 63-річного віку відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058 не пізніше трьох місяців з дня досягнення цього пенсійного віку, то набув право на призначення пенсії з 16.09.2023 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Суд також враховує, що страховий стаж, який зараховано відповідачем (19 років 5 місяців 4 дні) та страховий стаж, який безпідставно позивачу не зараховано, вочевидь у підсумку перевищує 20 років, необхідний для призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058 (право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Суд зазначає, що оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області і рішення про відмову приймалось саме ним, належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р., згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 24.07.1978 року, призначивши йому пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку з 16.09.2023 року.

Суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком, оскільки позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення цього виду пенсії.

Отже, позов в частині вимог до ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає задоволенню.

При цьому, підстави для покладення зобов`язань з зарахування стажу та призначення пенсії позивачу на ГУ ПФУ в Одеській області відсутні, оскільки вказаний територіальний орган ПФУ не розглядав заяву позивача та не ухвалював за цією заявою рішень.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ в Одеській області слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача щодо негайного виконання судового рішення в частині проведення перерахунку пенсії за один місяць в порядку пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд зазначає, що даним рішенням позивачу не присуджується виплата пенсії чи інших періодичних платежів з бюджету, не стягується сума пенсії, а покладається обов`язок на відповідача щодо зарахування стажу та призначення пенсії, що не є підставою для негайного виконання рішення суду.

За таких обставин, підстави для негайного виконання рішення суду відсутні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.3 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати (судовий збір 1211,20 грн.) пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким ухвалене протиправне рішення - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 139, 241-246, 293 України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.10.2023 року №45.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 05.06.1992 р. по 05.12.1997 р. на підприємстві Чорноморагротехпищепром Одессаагротехпищепрома, згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 24.07.1978 року, призначивши йому пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку з 16.09.2023 року.

У решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

У негайному виконанні рішення суду в межах суми стягнення за один місяць - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів