Справа № 320/9707/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9707/23 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Екс-начальника Сєверодонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області полковник поліції Мазур Анатолія Вікторовича, за участю третьої особи - Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконним наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати наказ начальника Сєверодонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області полковника поліції Мазура Анатолія Вікторовича , яким ОСОБА_1 під час знаходження у відрядженні у м. Сєверодонецьку на підставі наказу ГУНП в Луганській області «Про відрядження» від 25.02.2022 №508 заборонялось у вільний від служби час виїжджати за місце дислокації підрозділу - протиправним та нечинним з дня віддання (видання) наказу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 повернуто у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу передати на розгляд суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для повернення позову були відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у встановлений строк від дати порушення його прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вже зазначалося, позивач 23.02.2023 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати наказ начальника Сєверодонецького районного управління поліції ГУНП в Луганській області полковника поліції Мазура Анатолія Вікторовича , яким ОСОБА_1 під час знаходження у відрядженні у м. Сєверодонецьку на підставі наказу ГУНП в Луганській області «Про відрядження» від 25.02.2022 №508 заборонялось у вільний від служби час виїжджати за місце дислокації підрозділу - протиправним та нечинним з дня віддання (видання) наказу.

При зверненні до суду позивач не надав ні примірника вказаного наказу, ні його реквізитів. При цьому, факт існування цього наказу є припущенням, яке базується на відомостях заяв відповідача у іншій судовій справі.

У позовній заяві позивач вказує, що оскаржуваний наказ існував станом на 19.04.2022, однак його не було доведено до відома позивача. При цьому, у позові позивач вказує про те, що «обґрунтовані підстави вважати, що спірний наказ існував станом на квітень 2022 року у позивача виникли лише у жовтні» після ознайомлення із текстом рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06.10.2022 у справі № 360/1466/22, копія якого була отримана 07.10.2022. У зв`язку із цим позивач просив поновити строк звернення до суду із цим позовом.

На виконання ухвали про залишення позову без руху, позивач навів додаткові пояснення щодо пропуску строку, вказавши, що ним вживалися дії щодо отримання оскаржуваного наказу під час апеляційного провадження у іншому спорі. Відмова ж суду апеляційної інстанції 07.02.2023 витребувати такий наказ зумовила звернення до суду із позовом у справі, що розглядається.

Суд апеляційної інстанції підтримує висновок суду першої інстанції про те, що зважаючи на місячний строк звернення до суду, позивач не навів поважних причин його пропуску, зважаючи на його ж власні твердження про те, що про існування оскаржуваного наказу він дізнався 07.10.2022, а позов подав більш як через чотири місяці.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду у даному спорі обчислюється не з дня отримання оскаржуваного акту, а з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав. У даному випадку таким днем є 07.10.2022. Більше того, як вірно вказав суд першої інстанції, позивач та/або його представник могли знати про існування оскаржуваного рішення ще підчас розгляду Луганським окружним адміністративним судом справи №360/1466/22, а не після винесення Луганським окружним адміністративним судом рішення від 06.10.2022 у справі №360/1466/22.

Доводи скаржника про те, що не ознайомлення позивача із наказом унеможливлює звернення до суду із відповідним позовом суперечать самому факту подання даного позову. Позивач не був позбавлений можливості у місячний строк з дня, коли дізнався про порушення своїх прав звернутися до суду із позовом, за необхідності заявивши клопотання про витребування необхідних документів.

Наявність апеляційного провадження у іншій справи, ініціювання та розгляд у суді апеляційної інстанції питання витребування оскаржуваного наказу не є обставинами, які перешкоджали зверненню до суду із даним позовом та не є поважними причинами пропуску строку.

Посилання на постанову Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 686/28291/19 колегія суддів відхиляє, оскільки у цій справі правове регулювання строку звернення до суду є іншим.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач звернувся до суду із порушенням встановленого місячного строку звернення за відсутності поважних причин його пропуску.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку