Справа № 120/19407/23
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 серпня 2024 р. Справа № 120/19407/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара Павла Анатолійовича, розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Зі змісту позовних вимог випливає, що позивачка просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області № 45 від 11.08.2023 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 . Також позивачка просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.07.1998 та період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 26.06.2000 та призначити і виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 04.08.2023 року.

Позов обґрунтовує тим, що позивачка, 04.08.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак їй відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Розділу ХІV-І Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, у зв`язку з недосягненням 50-річного віку.

09.01.2024 року, на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначено, що вік заявниці на час звернення до суду становить 45 років, в той час як відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ №1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається, зокрема, жінка, зайнятим повний робочий день на інших роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій. посад і показників, затверджених постановою КМУ та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50-річного віку, і за наявності страхового стажу - не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Представник Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області також подав до суду відзив на позовну заяву, заперечив щодо задоволення адміністративного позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

04.08.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За результатом розгляду заяви за принципом екстериторіальності головним управлянням Пенсійного фонду України у Кіровоградській області прийнято рішення № 45 від 11.08.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Так, за доданими документами до страхового стажу не зараховано трудову діяльність позивачки згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1998 та період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 26.06.2000 р., оскільки в трудовій книжці зміна прізвища позивачки після одруження, а саме на титульній сторінці, не завірена належним чином. Слід надати уточнюючу документ про зміну прізвища ( ОСОБА_2 ).

Крім того, станом на дату звернення заявниці за призначенням пенсії нею не досягнуто необхідного віку, що передбачений п. 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ №1058.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно із пунктом а частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII (набрав чинності 01.04.2015) стаття 13 Закону №1788-ХІІ була викладена в новій редакції, відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020):

визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;

45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;

46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;

46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;

47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;

47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;

48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;

48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;

49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;

49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;

50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин у даній справі була колізія між нормами Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) з одного боку, та Законом №1058-IV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 для жінок, а саме перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Норми Законів №1788-ХІІ та №1058-IV регулюють одне і те ж коло відносин, явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України). Оскільки у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (такий правовий висновок сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а), тому застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону №1058-IV.

Отже, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі Закону №1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) мають жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 04.08.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Так, за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

При цьому, судом встановлено, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачка досягла віку 45 років.

Втім, рішенням Головного управління в Кіровоградській області від 11.08.2023 року № 45 відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах де зазначили наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 розділу XIV-I Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, пенсія за віком на пільгових умовах призначається, зокрема жінкам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій і показників, затвердженими Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НР № 13207005 від 13.06.2000 року та період трудової діяльності згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1998 року, оскільки запис про зміну прізвища на титульній сторінці ( ОСОБА_2 ) внесено з порушенням вимог Інструкції про ведення трудових книжок працівників, а саме: запис не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, яким внесено запис. Водночас, до заяви долучено копію свідоцтва про одруження (серія НОМЕР_3 від 05.07.2000 року) не засвідчену в установленому порядку. Інші документи про зміну прізвища не надано.

Страховий стаж становить 22 роки 04 місяців 16 днів.

Пільговий стаж за Списком № 1 становить 9 років 2 дні.

Право на призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058.

Позивачка не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 11.08.2023 року № 45 та вважає його протиправним.

Надаючи правову оцінку відносинам, що стосуються даної вимоги, суд виходить з наступного.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, що підтверджується пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58). Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці та у наданих довідках для підтвердження наявності трудового стажу.

В даному випадку, суд звертає увагу суду, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим наведені доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача, відомостей у довідці відповідачами до суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17 та від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.

Окрім того, суд зазначає, що згідно з підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.

Однак, як встановлено судом, позивачка при поданні заяви до пенсійного органу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, надала документ, що підтверджує факт одруження (серія НОМЕР_3 від 05.07.2000), в силу чого в останньої відбулась зміна прізвища. Однак, відповідач не врахував жодних додаткових документів, на підставі яких можна було б ідентифікувати зміну прізвища із ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , що і потягло за собою неможливість додатково підтвердити пільговий стаж позивачки.

Суд зазначає, що записи у трудовій книжці є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

З урахуванням викладеного вище, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 45 від 11.08.2023 р. про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання відносно вимоги позивачки щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.07.1998 року; період навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 26.06.2000 року та призначення та виплати пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788 ХІІ з 04.08.2023 року, суд вирішив наступне.

Відповідно до розділу І Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, передбачалася посада маркшейдера дільничного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, яка набрала чинності з 03.08.2016 року, затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

До розділу I ГІРНИЧІ РОБОТИ "Видобування корисних копалин. Геологорозвідувальні роботи. Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння і капітальний ремонт шахт, рудників, копалень, метрополітенів, підземних каналів, тунелів та інших підземних споруд", належать:

1. Підземні роботи в шахтах, рудниках і копальнях на видобуванні корисних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників, копалень

Працівники:

зайняті повний робочий день на підземних роботах;

які обслуговують працівників, зайнятих на підземних роботах (медперсонал підземних пунктів охорони здоров`я, працівники підземного телефонного зв`язку тощо).

Враховуючи даний перелік, що включений до Списку №1 у зазначеній вище редакції, суд зазначає, що посада маркшейдера дільничного була включена до Списку №1.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що на позивачку поширюється дія розділу І ГІРНИЧНІ РОБОТИ Списку №1.

Слід зазначити, що в даному конкретному випадку розділом І ГІРНИЧНІ РОБОТИ Списку №1, зазначені працівники, зайняті виконанням певних робіт, без зазначення конкретних посад, зокрема "зайняті повний робочий день на підземних роботах", до яких, як вже зазначено судом раніше відноситься й посада, яку позивачка обіймала у спірні періоди.

Отже, посада маркшейдера дільничного також відноситься до посад за Списком №1, що надає право на отримання пільгової пенсії.

Даний факт знаходить підтвердження також у довідках про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 146 та № 147, а також № 514-161 від 31.08.2015 року, котрі були видані позивачці.

Відтак, пенсійний орган свою відмовою обумовлює можливість отримання пільгової пенсії після досягнення позивачкою 50 - річного віку. Втім, з огляду на це, позивачка посилається на визнання такої норми неконституційною в силу рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, і звертає увагу на свою можливість отримувати пенсію по досягненню нею 45 - річного віку.

За висновками суду, до категорії осіб, на яких поширюється дія рішення № 1-р/2020, котрі відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788 - ХІІ після набрання ним законної сили (23.01.2020 року), належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788 - ХІІ в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії.

Так, зокрема у рішенні № 1-р/2020 зазначено, о застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788 - ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213 - VІІІ для осіб, які працювали до 01.04.2015 року, на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць;

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам та на 1 рік 4 місяці жінкам.

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року, гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і матеріальних пенсій.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 - IV визначає періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Зокрема, на підставі частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148 - VІІІ від 03.10.2017 року, було доповнено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 - IV розділом ХІV "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017 року.

Отже, Закон № 1058 - ІV, як спеціальний закон є пріорітетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах з моменту набрання законної сили Законом України № 2148 - VІІІ від 03.10.2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Так, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 від 26.06.2000 року, довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виписок з наказів про результати атестації робочих місць, стаж роботи позивачки в ОП шахті "Краснолуцька" з 28.04.2004 по 04.05.2015 рр. на посаді дільничного маркшейдера, дає право на пільгову пенсію за Списком № 1, тобто 9 років.

На час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а саме 04.08.2023 року, ОСОБА_1 виповнилось 45 років, її страховий стаж становив 22 роки 04 місяці 16 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 - 9 років 2 дні, про що відповідач зазначив у своєму рішенні-відмові.

Тобто, відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788 - ХІІ, позивачка досягла віку для призначення пенсії на пільгових умовах та має необхідний стаж роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що є умовою для призначення пенсії у відповідності до положень пункту "а" частини 1 статті 13 цього Закону.

Разом з тим, частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (у тому числі до стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії) період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.07.1998 року; період навчання згідно до диплому НОМЕР_2 від 26.06.2000 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з 04.08.2023 року.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 45 від 11.08.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (у тому числі до стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії) період навчання відповідно до диплому НР № 13207005 від 26.06.2000 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (у тому числі до стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії) період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.07.1998 р..

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 04.08.2023 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); фактичне місце проживання: ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22, )

Суддя Комар Павло Анатолійович