Справа № 520/33267/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мельников Р.В.

08 серпня 2024 р. Справа № 520/33267/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Харківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

20.11.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломойцев М.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Харківській області (далі УПО в Харківській області) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати УПО в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (15 років).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що наказом відповідача від 11.03.2022 № 107 о/с позивача було звільнено з посади за п.6 ч.1 ст.77 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. У подальшому, у зазначений наказ було внесено зміни наказом відповідача від 06.03.2023 № 104 о/с в частині встановлення загального трудового стажу. Системний аналіз положень Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ) дає підстави для висновку, що ч. 2 ст. 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше. Закон № 2262-ХІІ, Порядок № 260, Порядок № 393 не містять чітких заборон виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення поліцейського з посади у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, окрім внаслідок наявності обвинувального вироку суду, що у випадку позивача відсутнє, а також настанов з чіткою прив`язкою, що слід віднести до інших поважних причин звільнення.

У відзиві на адміністративний позов відповідач УПО в Харківській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначає, що передбачена ч. 2 ст. Закону № 2262-ХІІ одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується лише за сукупності двох обов`язкових умов: особа звільняється зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України; особа має вислугу 10 років і більше. Оскільки переліку «поважних причин» для звільнення поліцейського зі служби Кабінетом Міністрів України на момент звільнення позивача (11.03.2022) не було встановлено, звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (за порушення службової дисципліни і вчинення дисциплінарного проступку) не можна вважати звільненням з «інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України», у зв`язку з чим позивач не набула права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ з підстав указаних представником позивача у позовній заяві.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2024 (розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження) відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що нормами законодавства, які регулюють питання порядку та підстав виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським не передбачено виплату такої допомоги у разі звільнення особи зі служби в поліції з підстав вчинення дисциплінарного проступку.

Оскільки переліку поважних причин для звільнення поліцейського зі служби на момент звільнення позивача не було встановлено, а звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (за порушення службової дисципліни і вчинення дисциплінарного проступку) не можна вважати звільненням з «інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України», то відповідачем не було допущено порушення прав позивача.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 ..

Аргументи, наведені представником позивача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом УПО в Харківській області від 11.03.2022 № 107 о/с ОСОБА_1 звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (а.с. 11).

Наказом УПО в Харківській області від 06.03.2023 року № 104 о/с внесено зміни до наказу УПО в Харківській області від 03.06.2022 року № 158 о/с в частині встановлення загального трудового стажу (а.с. 10).

Листом УПО в Харківській області від 20.10.2023 року № 11аз/43/40/04-2023 повідомило представника позивача про те, що з огляду на положення ст. 102 Закону № 580-VIII та ст. 9 Закону № 2262-ХІІ, оскільки ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ст. 77 Закону № 580-VIII, вона не набула права на виплату ОГД в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ (а.с. 8-9).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно із ст. 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон № 2262-ХІІ є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та ін., згідно з яким Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію згідно з цим законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

Абзацом 4 п. 10 постанови № 393 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, затверджений наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, зі змінами, (далі - Порядок № 260), розділ II «Грошове забезпечення».

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 № 539 Порядок № 260 було доповнено новим окремим розділом VIІІ «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби», згідно з пунктом 8 якого одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Відповідно до положень розділу VIІІ Порядку № 260 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

Поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Поліцейським при звільненні із служби через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

Положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Системний аналіз наведених положень Закону № 2262-ХІІ дає підстави для висновку, що ч. 2 ст. 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, за наявності вислуги років 10 років і більше.

Верховний Суд у постановах від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 30.09.2020 року у справі № 821/952/17 дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, особами, які перебували на службі в Національній поліції, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Судом установлено, що станом на день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, остання мала вислугу років 15 років 06 місяців 11 днів і позивачку звільнено на підставі п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту Національної поліції України) ст. 77 Закону № 580-VIII.

Колегія суддів зауважує, що на момент звільнення позивача, Кабінетом Міністрів України не затверджено перелік інших поважних причин для звільнення поліцейських зі служби.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення (за порушення службової дисципліни і вчинення дисциплінарного проступку), фактично через службову невідповідність, не можна вважати звільненням з інших поважних причин.

Поважні причини це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини.

Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта трудових правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Кваліфікація тих або інших причин як поважних здійснюється на підставі норм моралі.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта трудових правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків. Виконання обов`язків покладених на учасника трудових правовідносин, є обов`язковою умовою нормального існування і розвитку цих відносин.

Водночас наявність обставин, що визначаються як поважні причини, у передбачених законодавством випадках припускає невиконання цієї умови на шкоду існуючим правовідносинам. Це викликане тим, що ці обставини в такий спосіб впливають на суб`єктів та їхню волю, в результаті чого виконання таких обов`язків було неможливим, або домагатись виконання покладених на нього обов`язків за таких обставин було б аморально.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не набула права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-ХІІ.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломойцева М.М., та не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Інші доводи та заеречення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України немає.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц