Справа № 240/5268/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2024 року м. Житомир

справа № 240/5268/24

категорія 10600000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене листом від 25.01.2024 вих.№4/452 щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення, яким надати відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Аргументуючи підстави звернення до суду позивач зазначає, що подав відповідачу заяву про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у порядку ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон України №3543). Право на відстрочку від мобілізації обумовлене тим, що на його утриманні перебуває мати, яка є інвалідом ІІ групи.

Однак за наслідком розгляду заяви відповідач фактично відмовив у наданні такої відстрочки з підстав неподання документів, що підтверджують відсутність інших працездатних осіб, зобов"язаних утримувати матір.

Відповідно до ухвали суду від 18.03.2024 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09 квітня 2024 року відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву (за вх.№20433/24), у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що надання ОСОБА_1 відстрочки від призову обумовлюється необхідністю перебування його на військовому обліку військовозобов`язаних та зверненням із відповідною заявою та документами, про що власне й повідомлено позивача.

Оскільки уповноваженими особами відповідача встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов"язаних та резервістів АІТС "Оберіг" позивач не перебуває на військовому обліку військовозобов"язаних в жодному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, то підстави для прийняття рішення про надання права на відстрочку відсутні.

23 квітня 2024 року та 25 квітня 2024 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (за вх.№23118/24 та за вх.№23835/24, відповідно), у якій додатково вказує, що порушення військовозобов"язаним вимог правил військового обліку має наслідки настання відповідальності згідно із законом та не може бути підставою для відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

14 травня 2024 року відповідач надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив (за вх.№27012/24), у яких вказує, що зважаючи на те, що позивач на військовому обліку в четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває, військово-обліковий документ не отримав, облікова картка не заводилася, тому у відповідача відсутня можливість прийняти документи позивача на відстрочку від призову під час мобілізації та оформити відстрочку, а саме внести відповідні відомості до облікової карки, в силу її відсутності.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: с.Старий Любар, Любарський район, Житомирська область.

Позивач звернувся до начальник четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 11.01.2024 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із наявністю у нього матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, які зобов"язані відповідно до закону їх утримувати.

Вказана, заява зареєстрована відповідачем 23.01.2024 за вх.№4/Л-7.

У відповідь на вказану заяву, начальник четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 25.01.2024 за вих.№4/452 повідомив ОСОБА_1 про те, що станом на 24.01.2024 він не перебуває на обліку військовозобов"язаних в четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, вказано, що позивачем не подано документи, які підтверджують що ОСОБА_2 не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати, зокрема витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, вказано, що запит про отримання Витягу має бути поданий ОСОБА_2 .

Також зазначено, що право не бути призваним на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" може бути реалізоване, лише за умови перебування на військовому обліку військовозобов"язаних у четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 та зверненні до відділу із завіреними, у встановленому чинним законодавством порядку, копіями документів, які підтверджують підстави не підлягати призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На переконання позивача, відповідач як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, допустив протиправні дії, оскільки згідно зі змістом отриманої відповіді відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 5:30 24.02.2022 введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації, який діє і дотепер.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено проведення загальної мобілізації.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-XII "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього ж Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

За змістом ч. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №2232-XII взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних, зокрема, зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до п. 3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку) (п. 5 Порядку №1487).

Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (п. 22 Порядку № 1487).

Законом України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (надалі - Закон №3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Так, статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону №3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно з абзацом 11 частини першої статті 23 Закону №3543-XII (в редакції, чинній на момент звернення із заявою про відстрочку), не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Згідно з пунктом 79 Порядку №1487 передбачене, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім іншого:

організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;

організовують взаємодію з державними органами, підприємствами, установами та організаціями щодо строків та способів звіряння даних списків персонального військового обліку та карток первинного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також їх оповіщення;

організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них;

зберігають протягом 10 років списки, які надходять від закладів освіти щодо жінок, які здобувають освіту за медичною або фармацевтичною спеціальністю (додаток 14);

письмово повідомляють державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам та організаціям про осіб, які не виконали наказ (розпорядження) керівника зазначених органів, підприємств, установ та організацій та не прибули за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

інформують про стан військового обліку щороку до 5 січня районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських рад та вносять на їх розгляд пропозиції щодо його покращення;

здійснюють взяття на військовий облік жінок, які належать до категорій осіб, зазначених у частині одинадцятій статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів;

надсилають запити до органів реєстрації з метою встановлення адреси зареєстрованого (задекларованого) місця проживання призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 29);

виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (такими, що пропали безвісти), засуджені до позбавлення волі або померли;

проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Відповідно до п. 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Військово-обліковими документами є:

для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;

для резервістів - військовий квиток.

Таким чином, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність у особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються по відношенню до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.

Водночас, матеріали справи свідчать, що у відповідь на заяву від 11.01.2024 (за вх. №Л/л-7 від 23.01.2024) позивача про надання йому права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідачем направлено на адресу позивача листа від 25.01.2024 №4/452, у якому повідомлено, що станом на 24.01.2024 він не перебуває на обліку військовозобов"язаних в четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того вказано, що позивачем не подано документи, які підтверджують що ОСОБА_2 не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати, зокрема витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, також вказано, що запит про отримання Витягу має бути поданий ОСОБА_2 .

Також зазначено, що право не бути призваним на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" може бути реалізоване, лише за умови перебування на військовому обліку військовозобов"язаних у четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 та зверненні до відділу із завіреними, у встановленому чинним законодавством порядку, копіями документів, які підтверджують підстави не підлягати призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутній військово-обліковий документ позивача (військовий квиток, тимчасове посвідченні військовозобов"язаного), який у свою чергу визначає належність позивача до військовозобов"язаних осіб та підтверджує факт перебування позивача на військовому обліку саме в четвертому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У свою чергу, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що порушення ним правил військового обліку може мати наслідком притягнення його до певного виду відповідальності, однак не може бути підставою для не розгляду по суті його заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Однак, суд наголошує, що відповідач є суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання по суті щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, лише щодо військовослужбовців, які перебувають на військовому обліку в зазначеному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Незважаючи на вказане, позивач 11.01.2024 звернувся до четвертого відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, у якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із наявністю у нього матері із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.

Суд не заперечує обов"язку відповідача та покладення на нього повноважень щодо розгляду питань про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, однак відносно військовозобов"язаних, які перебувають на військовому обліку у безпосередньому районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Зміст листа 25.01.2024 №4/452 свідчить, що відповідач надав роз`яснення позивачу, який не перебуває на військовому обліку, щодо необхідності з`явитися до четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою взяття на військовий облік військовозобов`язаних та вирішення питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію".

Цим самим відповідач окреслив алгоритм дій для реалізації особою права, з приводу якого позивач звернувся до четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, відповідач виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного розгляду заяви, правомірно прийняв рішення, яким повідомив позивача про необхідність вчинення певних дій, отже у цьому контексті порушення права позивача не допущено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що твердження позивача про протиправність дій в частині неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024, спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів позивача про протиправність вимог відповідача з`явитися до четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 особисто, то суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки вимога щодо особистої явки військовозобов`язаного до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на облік прямо передбачена пунктом 81 Порядку №1487.

Пунктом 81 Порядку №1487 передбачено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пункті 15 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку.

Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, підрозділи Служби зовнішньої розвідки беруть на військовий облік, знімають або виключають з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у яких відсутні військово-облікові документи, лише після відновлення зазначених документів.

З огляду на вказане, оскільки позивач не надав відповідачу військово-обліковий документ, що посвідчує особу військовозобов`язаного і визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, відповідач не мав визначених законом підстав для прийняття рішення по суті звернення.

За такого правового регулювання судом не встановлено порушення чинного законодавства України в діях відповідача, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того суд зауважує, що за заявою позивача рішення про відмову чи про надання відстрочки не прийнято, позивачу лише надано роз`яснення щодо алгоритму вчинення дій з метою реалізації вказаного права.

Тобто, відповідачем не надавалася оцінка підставам для надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з огляду на подані ним документи, тому спір у даній справі, з урахуванням встановлених обставин справи стосується виключно питання розгляду заяви позивача про надання відстрочки уповноваженим територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому.

У безпосередньому зв`язку з цією обставиною суд визнає безпідставними доводи позивача про те, що відповідач розглянув заяву позивача про надання відстрочки.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17.04.2019 у справі №342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність (не встановлення) ознак протиправності дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.01.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 09 серпня 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко