Справа № 160/7451/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 червня 2024 рокуСправа №160/7451/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
21.03.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», що полягають у відмові прийняти до розгляду рапорт ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням від 03.08.2023 року та у винесення наказу №36 від 26.02.2024 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби у поліції за вчинення дисциплінарного проступку;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» скасувати №36 від 26.02.2024 року «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким ОСОБА_1 звільнено зі служби у поліції за вчинення дисциплінарного проступку, та розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням від 03.08.2023 року.
В обгрунтування позовних позивач вказав, що ним 03.08.2023 року було подано до відповідача рапорт про звільнення за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», проте відповідач листом №947/59/14-2024 від 24.01.2024 року повідомив позивача про те, що за фактом його відсутності на службі без поважних причин проводиться службове розслідування. Даним листом позивача викликано до відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» для надання пояснень щодо його відсутності на службі та/або довідок про тимчасову непрацездатність. Позивач наголошує, що ним було надано належним чином пояснення щодо того, що на підставі його рапорту від 03.08.2023 року та на підставі діючого законодавства, позивач мав бути звільнений з військової служби через три місяці після подачі рапорту. Також ним було надано медичний висновок про тимчасову непрацездатність від 02.11.2023 року №ВХЕТ-4Р5М-8ВХМ-4АСС про те, що він перебував на лікарняному з 02.11.2023 року по 10.11.2023 року. Після цього 26.02.2024 року відповідачем винесено наказ №36 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у відсутності на службі без поважних причин із 14.11.2023 року по 13.02.2024 року. Позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у прийнятті до розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням та звільнення позивача зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку (прогулу без поважних причин) є протиправними.
Ухвалою від 26.03.2024 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії та відкрити провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
08.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на таке. У період з 14.11.2023 року по 13.02.2024 року ОСОБА_1 безпідставно був відсутній на службі. Станом на дату подання відзиву позивач до відділу моніторингу для надання пояснень не з`явився. За результатами проведення службового розслідування до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Відповідач зауважує, що позивач не довів належними доказами, що під час службового розслідування відповідачем був порушений порядок/процедура службового розслідування або порядок накладення дисциплінарного стягнення. У свою чергу, наказом №414 о/с від 12.03.2024 року позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Посилання позивача на те, що на момент винесення наказу про накладення дисциплінарного стягнення він не мав діючих дисциплінарних стягнень, що вказує на протиправність наказу, застосування до нього найсуворішого стягнення, не нівелюють вчинений ним дисциплінарний проступок, який є грубим порушенням службової дисципліни. Окрім того, вибір одного з видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.
Відповідач у відзиві на позовну заяву наголошує, що спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини є Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580). При цьому, Законом №2123-ІХ від 15.03.2022 року, який набрав чинності 01.05.2022 року, унесені зміни до Закону №580, зокрема і до ст. 60, а саме: «Відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції». Відтак, Законом №2123-ІХ ст. 60 спеціального у спірних правовідносинах Закону №580 викладено у новій редакції, яка не передбачає застосування інших нормативно-правових актів, крім тих, що регулюють проходження служби в поліції.
Стосовно незвільнення позивача за його рапортом про звільнення за власним бажанням відповідач зазначає про таке. Позивач у своєму рапорті від 03.08.2023 року не вказав дату, з якої необхідно звільнити, поважних причин звільнення, що вказані у Постанові №413, а лише зазначено, що позивач хоче звільнитися зі служби в поліції за власним бажанням та відмовляється від проходження ВЛК. Вказане у рапорті не може бути підставою для звільнення позивача зі служби у відповідності до вимог Постанови №413. Причини, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, позивачем не вказані, у зв`язку з чим у відповідача відсутні підстави для встановлення їх наявності та оцінки поважності їх характеру.
У судове засідання 11.06.2024 року представники сторін не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, зважаючи на що судом ухвалено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
03.08.2023 року позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, на момент звільнення вважає стан свого здоров`я задовільним (а.с. 10, Т.1).
Відповідач, розглянувши рапорт позивача від 03.08.2023 року, повідомив позивача листом №663/59-2023 від 21.08.2023 року, що нормами Закону №580 не врегульовано порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням та до вказаних правовідносин застосовуються норми пунктів 8, 63, 64 та 68 Положення, звільнення зі служби за власним бажанням осіб молодшого, середнього і вищого начальницького складу здійснюється за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Особи, які виявили бажання звільнитися зі служби за власним бажанням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше ніж за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
У межах строку, передбаченого п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого ПКМУ №114 від 29.07.1991 року, з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення в стислий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 строку, та згоду керівника звільнити працівника у визначений ним термін.
Домовленість про дострокове звільненні зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, за власним бажанням проводиться за наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу, затверджений ПКМУ №413 від 12.06.2013 року, дію якої згідно з ПКМУ №428 від 08.06.2005 року поширено на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та в силу п. 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 і позиції Верховного Суду застосовано до проходження служби в поліції в пріоритетному порядку.
Також, у цьому листі зазначено, що вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейського, який подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, після дат, зазначених у його рапорті, та за відсутності наказу про звільнення. За такими фактами проводиться службове розслідування та вирішується питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
У матеріалах справи наявна довідка №328/59/14-2024 від 09.01.2024 року, в якій зазначено про відсутність у позивача станом на 09.01.2024 року діючих дисциплінарних стягнень.
Листом №947/59/14-2024 від 24.01.2024 року позивача викликано дисциплінарною комісією управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» до відділу моніторингу УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» за адресою: вул. Бехтєрєва, 5 м. Дніпро для надання пояснення, щодо відсутності позивача на службі та, у разі наявності, надання довідок про тимчасову непрацездатність.
Наказом №53 від 24.01.2024 року призначено службове розслідування у формі письмового провадження на підставі рапорту про відсутність на службі без поважних причин інспектором взводу №1 роти №2 полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з метою повної. Всебічної та об`єктивної перевірки причин і обставин можливого порушення службової дисципліни, а також наявності вини поліцейського. Створено дисциплінарну комісію.
Наказом №91 від 07.02.2024 року продовжено на 15 календарних днів, до 21.02.2024 року включно, строк проведення службового розслідування, призначеного наказом УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють» від 24.01.2024 року №53 за фактом можливого порушення службової дисципліни та наявності (відсутності) вини поліцейського.
У матеріалах справи наявні матеріали службового розслідування, зокрема і висновок від 13.02.2024 року.
Відповідно до Висновку за порушення службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 частини першої п 18. частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 2, 4, 5. 8. 13, 20 пункту 3 розділу ІІ посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №2 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого значення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють». затвердженого наказом т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 28.07.2023 року №346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють» як наслідок, відсутність на службі в період з 14.11.2023 року до 13.02.2024 року, без поважних причин, враховуючи вимоги наказу Національної поліції України від 19.07.2022 року №507, відповідно до пункту 1 розділу VII проведення службових розслідувань у Національній поліції заїли, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893 пропонує застосувати до інспектора взводу №1 роти №2 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія замова») полку УПОП №3 ДПОГІ «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
26.02.2024 року відповідачем прийнято Наказ №36 від 26.02.2024 року, яким за порушення службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 2, 4, 6, 8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1, 2, 4, 6, 8 розділу ІІІ Посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №2 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку управління поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженої 15.05.2023 року, та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженого наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 28.07.2023 року №346, що виразилося в безпідставній відсутності на службі з 14.11.2023 року до 13.02.2024 року, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 1 наказу Національної поліції України від 19.07.2022 року №507 «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції» застосувати до інспектора взводу №1 роти №2 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку управління .поліції особливого призначення №3 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Наказом №414 о/с від 12.03.2024 року позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 чт. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Підстава: Наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» №36 від 26.02.2024 року.
Вважаючи незвільнення позивача на підставі його рапорту, а звільнення за результатами службового розслідування та у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом органів Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 року №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до частини першої статті 12 цього Закону №580-VIII, поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.
Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону №580-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Статтею 59 Закону №580-VIII установлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з частиною першою статті 60 Закону №580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пунктів 6, 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у таких випадках: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; за власним бажанням.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга і третя статті 77 Закону №580-VIII).
Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Крім того, спеціальним нормативним актом є також Положення №114, яке підлягає застосуванню відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» в частині, що не суперечить цьому Закону.
Вказаний правовий висновок також наведений в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі №817/981/17. Верховний Суд зазначив, що норми Положення №114, зокрема, в частині звільнення за власним бажанням не суперечать вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а лише встановлюють певні гарантії осіб, що проходять службу у разі звільнення за власним бажанням.
Положення №114 регулює порядок проходження служби працівниками Національної поліції, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто по своїй суті є реорганізованими органами внутрішніх справ.
Положення №114 є чинним, інший нормативно-правовий акт, який регулює питання проходження служби в Національній поліції, не прийнято.
Пунктом 68 Положення №114 визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.
Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 вказаного Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним.
Отже, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.
Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.
Вичерпний перелік поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» (далі - Постанова №413).
Так, згідно положень вказаної Постанови №413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини:
виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);
утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);
укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;
хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;
наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;
неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);
довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.
Так, позивач 03.08.2023 року подав рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».
Слід зазначити, що у разі звільнення зі служби у випадках, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим Постановою №413, заявником має визначатись обставина, передбачена цим Переліком, однак позивачем таких обставин не зазначено, а судом не встановлено.
Таким чином, з огляду на викладене, позивачем не вказано причини, які свідчать про неможливість чи перешкоджання виконання ним службових обов`язків.
У той час, коли у випадку звільнення особи рядового і молодшого начальницького складу зі служби за власним бажанням, вона зобов`язана навести наявність поважних причин, які перешкоджають виконанню службових обов`язків, однак таких обставин рапорт позивача не містить.
Слід зазначити, що однією із головних функцій Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», відповідно до власного Положення, затвердженого наказом Національної поліції України від 30.01.2023 року №66 (зі змінами) є, зокрема, участь, у разі виникнення загрози державному суверенітету країни та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України, в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, зокрема шляхом виконання бойових розпоряджень, які надані уповноваженими посадовими особами та бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації(нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), спеціальних та технічних засобів відповідно до законодавства України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією проти України, в Україні введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався та діє на момент розгляду даної справи.
Частиною першою статті 12 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХІІ передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ст. 59 Закону №580-VIII).
Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» є тим самим органом поліції особливого призначення, який має повноваження та на який покладено обов`язок виконувати бойові розпорядження під час звільнення або утримання населених пунктів, виконувати завдання в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), спеціальних та технічних засобів, відповідно до законодавства України.
Суд зазначає, що позивач, даючи згоду на призначення до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» повинен був усвідомлювати, що йде служити в поліцію особливого призначення.
З огляду на викладене, позивачем у рапорті не зазначено поважних причин для звільнення зі служби, оскільки в умовах воєнного стану несення служби в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» поліцейські не тільки виконують завдання по участі в обороні (штурмових діях), а забезпечують суспільний порядок у різних локаціях, про що позивач повинен був бути усвідомлений в умовах воєнного стану.
При цьому, як вже було зазначено вище, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку, служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.
Верховний Суд України в постанові від 24.03.2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.
Однак, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та керівництвом відповідача згоди щодо дати звільнення не досягнуто.
Строк розгляду рапортів про звільнення за власним бажанням законодавством не передбачений. Проте, виходячи з пункту 68 Положення №114 він не повинен перевищувати три місяці з дня подачі рапорту.
При цьому, прийняття рішення про звільнення поліцейського у межах тримісячного строку з дня подання ним рапорту про звільнення є дискрецією суб`єкта владних повноважень, тобто він має певну свободу розсуду і може приймати рішення, яке вважає доцільним.
Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджено факт відмови відповідача приймати до розгляду рапорт від 03.08.2023 року, зважаючи на наявність листа №663/59-2023 від 21.08.2023 року, яким надано відповідь на рапорт, однак вказаний лист також не містить відмови приймати рапорт до розгляду.
Так, за результатами розгляду рапорту позивача від 03.08.2023 року, відповідач повідомив позивача листом №663/59-2023 від 21.08.2023 року, що у межах строку, передбаченого п. 68 Положення №114, з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення в стислий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 строку, та згоду керівника звільнити працівника у визначений ним термін. Домовленість про дострокове звільненні зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, за власним бажанням проводиться за наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Також, у цьому листі зазначено, що вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейського, який подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, після дат, зазначених у його рапорті, та за відсутності наказу про звільнення. За такими фактами проводиться службове розслідування та вирішується питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
Як встановлено з матеріалів справи, у подальшому, за фактом відсутності позивача на службі без поважних причин у період з 14.11.2023 року по 13.02.2024 року Наказом №53 від 24.01.2024 року призначено службове розслідування за фактом такого.
Крім цього, частиною першою статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Нормативно-правовим актом, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження, є Дисциплінарний статут.
За змістом преамбули Дисциплінарного статуту дія останнього поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
За приписами пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Пунктом 14 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту імперативно установлено, що під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Враховуючи наведені норми, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків, недотримання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, наказів Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а так само у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Приписами статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Частиною сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Статтею 29 Дисциплінарного статуту визначені особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 30 Дисциплінарного статуту поліцейський має право подати рапорт про перегляд застосованого до нього дисциплінарного стягнення або його скасування протягом трьох днів з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що Дисциплінарним статутом передбачено оскарження саме наказу, яким застосовано до поліцейського дисциплінарне стягнення.
У межах розгляду справи з предметом позову про оскарження наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності суд надає оцінку обставинам, які свідчать про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку.
Наказ про звільнення зі служби в поліції є лише реалізацією (наслідком) наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тому якщо позивач не погоджується з притягненням його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, то він має оскаржити безпосередньо наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення.
Згідно з пунктами 4, 13, 14 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інші особи можуть надавати усні чи письмові пояснення з приводу відомих їм відомостей про діяння, що стало підставою для призначення службового розслідування. Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.
Отже, в ході службового розслідування з`ясовуються обставини, з приводу яких воно було призначене, встановлюється наявність чи відсутність вини порушника у вчиненні дисциплінарного проступку, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь його відповідальності, а також ставлення до скоєного, та в разі підтвердження факту вчинення дисциплінарного проступку виконавцем службового розслідування вноситься пропозиція про застосування до винної особи конкретного дисциплінарного стягнення.
Згідно з пунктами 1, 2 розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Згідно із абзацами першим, другим пункту 1 розділу VII Порядку №893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
У цій справі судом встановлено, що наказ про призначення службового розслідування прийнятий задля перевірки причин і обставин можливого порушення службової дисципліни, а також наявності вини поліцейського ОСОБА_1 .
Наказом №36 від 26.02.2024 року у зв`язку з безпідставною відсутністю на службі з 14.11.2023 року до 13.02.2024 року застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Згідно з висновком службового розслідування у ході службового розслідування було направлено запит до ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» щодо отримання інформації про наявність або відсутність медичних висновків про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 . Згідно відповіді на запит було повідомлено, що інформація, яка складає лікарську таємницю не може бути надана на запит, окрім випадків як за ухвалою слідчого судді, прокурора, або ж за нотаріально засвідченою заявою-згодою ОСОБА_1 . Також 24.01.2024 року було направлено запит до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПОП «ОШБ «Лють» щодо можливого перебування ОСОБА_1 на лікарняному. Проте у ОСОБА_1 немає відкритих лікарняних листів за запитуваний період часу. Таким чином, у відповідача відсутні відомості про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 за вказаний період його відсутності на службі. Тож, позивач безпідставно був відсутній на службі з 14.11.2023 року по 13.02.2024 року. Будь-які фактичні відомості, що підтверджують поважність причин відсутності на службі ОСОБА_1 відсутні.
У зв`язку з вказаним, відповідач дійшов висновку , що ОСОБА_1 був відсутній на службі у період з 14.11.2023 року по 13.02.2024 року без поважних причин, чим порушим службову дисципліну та вчинив дисциплінарний проступок.
За результатами проведеного службового розслідування, уповноважені особи відповідача дійшли висновку про порушення позивачем службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 частини першої п 18. частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 2, 4, 5. 8. 13, 20 пункту 3 розділу ІІ посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №2 штурмового батальйону №1 (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого значення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженого наказом т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 28.07.2023 року №346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють».
Позивач наголосив, що 03.08.2023 року ним було подано рапорт про звільнення, проте по спливу 3-місячного строку його не було звільнено, хоча наказ про звільнення за власним бажанням мав бути винесений відповідачем 13.11.2023 року (наступний робочий день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності, лікарняний з 02.11.2023 ркоу по 10.11.2023 року).
Щодо доводів відповідача про необхідність зазначення підстав для звільнення позивач вказав, що він у своєму рапорті не просив звільнити його за станом здоров`я або з інших підстав, передбачених ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», тож аргументи відповідача не відповідають обставинам справи та діючим нормам права. Разом з тим, підтвердженням поважності причин звільнення, окрім небажання продовжувати службу в Національній поліції України, є надання медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 02.11.2023 року №ВХКТ-4Р5М-8ВХМ-4АСС.
Суд критично ставиться до таких тверджень позивача, оскільки подання особою рапорту про звільнення не є безумовною підставою для видання наказу про звільнення.
Частинами 2 та 3 статті 77 Закону №580-VIII визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Відповідно до положень статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
На думку позивача, подача рапорту від 03.08.2023 року про звільнення зі служби у зв`язку з небажанням продовжувати таку службу, мало б мати наслідком звільнення зі служби по спливу 3-місячного строку, передбаченого п. 68 Положення №114.
Суд зауважує, що позивач є працівником поліції а отже, йому відомі норми Конституції та законів України. Оскільки позивач, враховуючи положення статей 47 та 116 КЗпП України, не був ознайомлений із наказом про звільнення на підставі поданого ним рапорту від 03.08.2023 року та не отримував всіх сум, що належать йому при звільненні, підстав вважати себе звільненим у позивача не існувало.
З урахуванням займаної посади позивач мав вчиняти активні дії для того, щоб дізнатися про результат розгляду поданого ним рапорту від 03.08.2023 року. Листом №663/59-2023 від 21.08.2023 року відповідач повідомив про результати розгляду рапорту, в якому, окрім іншого, зазначено що вважається прогулом невихід на службу без поважних причин поліцейського, який подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням, після дат, зазначених у його рапорті, та за відсутності наказу про звільнення. За такими фактами проводиться службове розслідування та вирішується питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності.
З огляду на вказаний лист суд доходить висновку, що згоди між відповідачем та позивачем щодо звільнення останнього не досягнуто.
Проте по закінченню лікарняного, який тривав з 02.11.2023 року по 10.11.2023 року, як зазначив позивач, він з`явився 13.11.2023 року на службу для підписання наказу, оскільки 13.11.2023 року мав бути виданий наказ про звільнення на підставі його рапорту від 03.08.2023 року з урахуванням строків, визначених п. 68 Положення №114 (по спливу 3 місяців після подання рапорту).
У матеріалах справи наявні Акти про відсутність на службі ОСОБА_1 з 14.11.2023 року по 13.02.2024 року (а.с. 139-216, Т. 1).
Як вже зазначалося судом, подання рапорту про звільнення не є безумовною підставою для видання наказу про звільнення. Отже, враховуючи те, що позивача не було звільнено на підставі поданого ним рапорту від 03.08.2023 року та оскільки позивач не приступив до службових обов`язків 14.11.2023 року, суд вважає, що дисциплінарною комісією правомірно розпочато службове розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , а саме відсутності на службі з 14.11.2023 ркоу по 13.02.2024 року без поважних причин.
Дисциплінарною комісією під час службового розслідування дотримано положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за результатами службового розслідування складено висновок щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, що виразилася у порушенні службової дисципліни, вимог пунктів 1, 6 частини першої п 18. частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», п. 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 2, 4, 5. 8. 13, 20 пункту 3 розділу ІІ посадової інструкції інспектора взводу №1 роти №2 штурмового батальйону №1 («Луганськ-1 імені Героя України Сергія Губанова») полку УПОП №3 ДПОП «ОШБ «Лють», та Внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту поліції особливого значення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», затвердженого наказом т.в.о. начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» від 28.07.2023 року №346 «Про затвердження внутрішнього розпорядку для поліцейських, державних службовців та працівників ДПОП «ОШБ «Лють», а саме: відсутність на службі в період з 14.11.2023 року до 13.02.2024 року, без поважних причин.
Так, Наказом №36 від 26.02.2024 року, застосовано до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Наказом №414 о/с від 12.03.2024 року позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 чт. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Підстава: Наказ Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» №36 від 26.02.2024 року.
Хоча застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, суд вважає, що його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
З проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють порядок застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, суд дійшов висновку, що обрання конкретного виду такого заходу дисциплінарного впливу перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.12.2019 року у справа №816/70/16, від 01.04.2020 року у справа №806/647/15, від 21.01.2021 року у справі №826/4681/18.
Позивач наголосив, що у Закону України «Про Національну поліцію» відсутня норма, яка вказує на те, що до працівників поліції не застосовується законодавство про працю.
Суд зазначає, що Законом від 15.03.2022 року №2123-IX частину першу статті 60 Закону №580-VIII викладено в новій редакції, згідно з якою відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку проходженням та припиненням служби в поліції.
Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо не звільнення позивача зі служби на підставі рапорту від 03.08.2023 року та оскаржувані накази є правомірними, а, відтак, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко