Справа № 953/9617/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 р.Справа № 953/9617/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2024, головуючий суддя І інстанції: Бородіна Н.М., м. Харків, по справі № 953/9617/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції про оскарження акту індивідуальної дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач), інспектора патрульної поліції в Черкаській області Поповіченко Олександра Васильовича (надалі інспектор патрульної поліції) про оскарження акту індивідуальної дії, в якому просив суд:

- скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Черкаській області Поповіченко Олександра Васильовича від 26.09.2023 ДПО18 №721102, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 536 грн. 80коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року у справі №953/9617/23 задоволено ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції в Черкаській області Поповіченко Олександра Васильовича про оскарження акту індивідуальної дії.

Скасовано постанову інспектора взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Черкаській області Поповіченко Олександра Васильовича від 26.09.2023 ДПО18 №721102, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 536 грн. 80коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючи на неправильне застосування норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року у справі №953/9617/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем вказано, що висновки суду першої інстанції про порушення процедури розгляду справи через не роз`яснення права на захист, а також про відсутність доказів того, що позивач здійснив стоянку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, спростовуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського. Окрім того, з наданих до відзиву на позовну заяву фотознімків з місця події, на яких чітко видно, що автомобіль позивача припарковано з порушенням ПДР, що об`єктивно можна встановити і без замірів.

Також відповідачем вказано, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, адже твердження про те, що «пункт 15.10 ПДР України не передбачає заборони стоянки за 10 метрів від виїзду з прилеглої території», спростовуються саме пунктом 15.10 «а», яким визначено, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Позивачем на апеляційну скаргу надано відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 26.09.2023 відносно ОСОБА_1 інспектором взводу № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Черкаській області Поповіченко Олександра Васильовича була винесена постанова серія ДПО18 № 721102 про накладення адміністративного стягнення за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 26.09.2023 о 10:00 год. в м. Черкаси по вул. Дашкевича,б.19 водій автомобіля Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , здійснив стоянку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9 «й» та 15.10.а Правил дорожнього руху. До постанови додаються відеозапис з бодікамер 475928, 474259, фото з місця події, фото місця ДТП, пояснення учасників ДТП .

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 виходив з того, що інспектор під час розгляду справи та ухвалення постанови не роз`яснив позивачу його право на захист, що підтверджується відеозаписом із бодікамери поліцейського, у зв`язку з чим була порушена процедура розгляду справи. Між тим, судом першої інстанції визначено, що з наданого відеозапису з бодікамери патрульного поліцейського не можливо встановити чи є відрізок дороги на якому припаркований автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 саме прилеглою територією в розумінні п.1.10 ПДР України, а відповідної схеми із позначенням доріг та території, замірів, дорожніх знаків, суду не надано. Таким чином, суд першої інстанції вказав, що відповідачем у ході розгляду справи не доведено належними доказами наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з огляду на що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Одночасно з цим, провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частин першої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Окрім того, за змістом частин першої-третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Вказане кореспондує нормам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (надалі - Інструкція), яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку заперечення факту вчинення правопорушення, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.

Одночасно з цим, згідно оскаржуваної постанови водій автомобіля Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив стоянку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території та порушив вимоги п.п. 15.9 й та 15.10 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п.1.10 ПДР України прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

У відповідності до підпункту «и» п.15.9 ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

За положеннями підпункту «а» п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відтак, за вимогами ПДР України стоянка забороняється у місцях, ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Проте, як було констатовано судом першої інстанції, так і підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідачем не було подано до суду доказів здійснення стоянки позивачем на прилеглій території. З поданих до суду матеріалів, в тому числі фотознімків та відеозаписів, не можливо встановити чи є відрізок дороги на якому припаркований автомобіль Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 саме прилеглою територією в розумінні п.1.10 ПДР України, а також відповідної схеми із позначенням доріг та території, замірів, дорожніх знаків, суду не надано.

Поряд з цим, у відповідності до положень статті 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Так, колегія суддів апеляційного суду оглянувши відеозаписи надані відповідачем зазначає, що на них зафіксовано процедуру складання постанови. Однак дані записи не містять моменту роз`яснення позивачу його права на захист в ході розгляду даної справи.

Крім того, надані відповідачем диски із відеозаписом (а.с. 42), колегія суддів не може взяти до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 99 КАС України встановлено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частина друга статті 99 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Як встановлено в ході розгляду справи, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 26.09.2023 о 10:00 год. в м. Черкаси по вул. Дашкевича,б.19 водій автомобіля Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , здійснив стоянку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим порушив п.п. 15.9 «й» та 15.10.а Правил дорожнього руху. До постанови додаються відеозапис з бодікамер 475928, 474259, фото з місця події, фото місця ДТП, пояснення учасників ДТП.

На підтвердження вищевказаних обставин, відповідачем до суду подано диск з відеозаписом подій (а.с. 42), проте, на вищевказаних відеозаписах відсутній цифровий підпис автора та особи, уповноваженої на виготовленої даної копії.

Колегія суддів зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Таким чином, вищевказані відеозаписи не є належними та допустимими доказами, відповідно до вимог КАС України. Інших доказів, які б підтверджували винуватість позивача у інкримінованому йому правопорушенні, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не подано.

Із врахуванням вищевикладеного, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, з огляду на те, що основні доводи апеляційної скарги відповідача були засновані на відеозаписах з бодікамер поліцейських, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення ДПО18 № 721102 від 26.09.2023, якою відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, є не обґрунтована, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08.01.2024 по справі № 953/9617/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій