Справа № 580/5755/24
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року справа № 580/5755/24
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2024 №193 в частині притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваний наказ відповідача є протиправним та підлягає до скасування, оскільки позивач на час чергування не мав права відлучатись з приміщення чергового по наметовому містечку, отже на момент знаходження в наряді не міг постійно перевіряти правильність здійснення опалення ввіреного йому намету. Для здійснення правильного та безпечного опалення намету був спеціально навчений військовослужбовець солдат ОСОБА_2 , та черговий опалювальник, які були належним чином проінструктовані. Також позивачем зазначено, що в акті службового розслідування та в наказі комісія дійшла висновку, що причиною пожежі став перегрів печі та непогашені вуглеці, але такий висновок не підтверджується доказами. Враховуючи наведене вище позивач вважає, що він діяв відповідно до нормативних актів з врахуванням умов, які склались на момент виникнення пожежі, отже накладення на нього стягнення у вигляді часткової матеріальної відповідальності в розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з не доведенням матеріалами розслідування його протиправної поведінки та вини.

Ухвалою суду від 13.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, щодо його задоволення заперечив, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проведеним розслідуванням встановлено, що капітан ОСОБА_1 був призначений старшим намету та старшим серед особового складу. Тому будучи старшим намету та черговим по польовому табору військової частини НОМЕР_1 (військового містечка № НОМЕР_2 ) своєю бездіяльністю порушив установлений порядок пожежної безпеки та не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобіганню знищенню військового майна, внаслідок чого було завдано майнову шкоду. Відповідачем вказано, що у день пожежі 25.01.2024 ОСОБА_1 додатково виконував обов`язки чергового польового табору. Матеріалами перевірки підтверджено, що позивач не вжив належних заходів протипожежної безпеки, передбачених законодавством та покладених на нього щодо запобіганню знищенню військового майна, чим з необережності наніс шкоду державі, в результаті чого був притягнений до матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 25.01.2024 близько 01 год. 15 хв. у військовому містечку №1 військової частини НОМЕР_1 сталася пожежа у наметі УСБ-56 військової частини НОМЕР_3 , в результаті чого були нанесені збитки військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 від 25.01.2024 року №35/1023 та у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2024 року №58 «Про призначення службового розслідування» комісією проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли виникненню пожежі у військовому містечку №1 військової частини НОМЕР_1 25.01.2024. Результати розслідування оформлені актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_3 01.03.2024.

Так, комісією під час розслідування було встановлено, що у наметі УСБ 56 у військовому містечку № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) проживав особовий склад військової частини НОМЕР_3 та інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 у кількості 11 військовослужбовців також в наметі було облаштовано проживання особового складу до 30 чоловік. 25.01.2024 близько 01 год. 15 хв. у військовому містечку №1 військової частини НОМЕР_1 сталася пожежа у наметі УСБ-56 військової частини НОМЕР_3 , в результаті чого були нанесені збитки у розмірі 185876,83 грн з урахуванням кратності 186250,60 грн. Також комісією встановлено, що пожежа виникла в результаті того, що в опалювальну металеву піч (буржуйку) (далі піч) приблизно о 00:20 хв солдат ОСОБА_2 у вже підкинув занадто багато дров, чим спричинив її перегрівання, в результаті чого через димову трубу та встановлений іскрогасник почали вилітати незагашені вуглини, які в свою чергу потрапили на полотно намету та спричинили його загорання. Розслідуванням було встановлено, що капітан ОСОБА_1 був призначений старшим намету та старшим серед особового складу. Останній будучи старшим намету та черговим по польовому табору військової частини НОМЕР_1 (військового містечка № НОМЕР_2 ) своєю бездіяльністю порушив установлений порядок пожежної безпеки та не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобіганню знищенню військового майна, внаслідок чого було завдано майнову шкоду.

На підставі акту службового розслідування від 01.03.2024 видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2024 №193 «Про результати проведення службового розслідування» за порушення позивачем «Інструкції по заходам пожежної безпеки старшому намету (кунгу)», затвердженої наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 14.12.2023 року №1037, «Інструкції чергового військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) військової частини НОМЕР_1 », п. 4 р. 2 Наказу МОУ №143 від 02.04.2019 року, функціональних обов`язків начальника відділення технічного обслуговування та ремонту, капітана ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб 45420,00 грн.

Вважаючи протиправним наказ відповідача в частині притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 ст. 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до пункту 29 Статуту за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Згідно з пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості (п. 58 Статуту).

Відповідно до пункту 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний: - встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; - контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі). 16. Відповідно до пункту 197 Статуту ВС ЗСУ, командири підрозділів, начальники служб, майстерень, цехів, клубів, лабораторій та інших об`єктів відповідають за виконання вимог пожежної безпеки в підпорядкованих їм підрозділах, службах, на об`єктах та за справний стан засобів пожежогасіння.

Судом із матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1037 від 14.12.2023 року у військовій частині НОМЕР_1 затверджено інструкцію по заходам пожежної безпеки опалювачу намету (кунгу) та інструкцію по заходам пожежної безпеки старшому намету (кунгу), якою встановлено, що старший намету (кунгу) призначається з числа досвідчених військовослужбовців. Він, згідно статті 184 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідає за додержання внутрішнього порядку й виконання вимог пожежної безпеки в розташуванні намету. Старший намету (кунгу) зобов`язаний:

- стежити за станом пожежної безпеки у наметі (кунгу) та навколо нього. Вимагати дотримання вимог пожежної безпеки особовим складом під час його перебування у наметі (кунгу);

- стежити за дотриманням встановленого порядку опалення намету (кунгу).

Відповідно до п. 4 розділу 2 наказу Міністерства оборони України від 02.04.2019 №143 контроль за печами та опалювальними котлами покладається на командира підрозділу (старшого намету, бліндажа).

Матеріалами справи підтверджено, що 25.01.2024 близько 01 год. 15 хв. у військовому містечку №1 військової частини НОМЕР_1 сталася пожежа у наметі УСБ-56 військової частини НОМЕР_3 , в результаті чого були нанесені збитки військовій частині НОМЕР_1 .

Станом на 25.01.2024 капітан ОСОБА_1 був призначений старшим намету, старшим серед особового складу та черговим по польовому табору військової частини НОМЕР_1 (військового містечка № НОМЕР_2 ), що підтверджується відомостями книги прийняття та здавання чергування польового табору військової частини НОМЕР_1 (рєстр. р/з №231 розп. 25.12.2023).

Відповідно до Інструкції чергового військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) військової частини НОМЕР_1 черговий військового містечка № НОМЕР_2 відповідає за стеженням за виконанням правил пожежної безпеки, наявністю і станом засобів пожежогасіння, а також пожежної сигналізації та готовністю чергових тягачів на випадок виникнення пожежі.

Крім того, черговий військового містечка № НОМЕР_2 зобов`язаний: особисто перевіряти не менше ніж двічі на добу (з них один раз уночі) додержання внутрішнього порядку в місцях розміщення особового складу, дотримання заходів пожежної безпеки на території військового містечка № НОМЕР_2 та в місцях проживання особового складу та патрульного наряду, вживати заходів для запобігання злочинам, випадкам порушення вимог безпеки, а також для усунення виявлених недоліків; стежити за наявністю, справним станом засобів пожежогасіння на території військового містечка № НОМЕР_2 , за виконанням особовим складом вимог пожежної безпеки; контролювати постійно порядок опалення (кочегарами), стежити за дотриманням заходів пожежної безпеки.

Відповідно до функціональних обов`язків начальника відділення технічного обслуговування та ремонту капітан ОСОБА_1 відповідає за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки у відділенні. Також позивач він зобов`язаний організовувати розміщення особового складу в місцях постійної дислокації та в польових умовах, підтримувати внутрішній порядок і дисципліну у відділенні.

Матеріалами справи підтверджено, що комісією під час розслідування було встановлено, що у наметі УСБ 56 у військовому містечку № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) проживав особовий склад військової частини НОМЕР_3 та інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 у кількості 11 військовослужбовців також в наметі було облаштовано проживання особового складу до 30 чоловік. 25.01.2024 близько 01 год. 15 хв. у військовому містечку №1 військової частини НОМЕР_1 сталася пожежа у наметі УСБ-56 військової частини НОМЕР_3 , в результаті чого були нанесені збитки у розмірі 185876,83 грн з урахуванням кратності 186250,60 грн. Також комісією встановлено, що пожежа виникла в результаті того, що в опалювальну металеву піч (буржуйку) (далі піч) приблизно о 00:20 хв солдат ОСОБА_2 у вже працюючу піч підкинув занадто багато дров, чим спричинив її перегрівання, в результаті чого через димову трубу та встановлений іскрогасник почали вилітати незагашені вуглини, які в свою чергу потрапили на полотно намету та спричинили його загорання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX), підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону №160-IX командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Статтею 5 Закону №160-ІХ встановлено, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Оскільки під час розслідування було встановлено, що капітан ОСОБА_1 будучи призначеним старшим намету, старшим серед особового складу та черговим по польовому табору військової частини НОМЕР_1 (військового містечка № НОМЕР_2 ), своєю бездіяльністю щодо неналежного стеження за виконанням правил пожежної безпеки, належним чином не здійснив контроль порядку опалення кочегарами намету та не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобіганню знищенню військового майна, внаслідок чого було завдано майнову шкоду, тому суд дійшов висновку, що відповідач правомірно притягнуто позивача до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб 45420,00 грн.

Необґрунтованим є посилання позивача про те, що на момент чергування він не мав права відлучатись та не міг постійно перевіряти правильність здійснення опалення у ввіреному йому наметі, оскільки згідно пункту 3 Інструкції чергового військового містечка № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) військової частини НОМЕР_1 черговому військовому містечку заборонено покидати місце служби без дозволу старшого військового містечка або чергового військової частини НОМЕР_1 . Оскільки, місце несення служби вважається військове містечко № НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), тобто заборонено покидати територію цього містечка на території якого знаходився вищезазначений намет, в якому виникла пожежа.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ