Справа № 127/19048/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/19048/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайленко А.В.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

06 серпня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про скасування постанови серії ЕНА № 2265229 від 29.05.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2265229 від 29.05.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позов мотивовано тим, що 29.05.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області Лавренюком Д.Л., внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення, було винесено постанову серії ЕНА № 2265229 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення ПДР України, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно та необґрунтовано, обставини викладені у ній є припущенням поліцейського, так як не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами, на підставі яких він дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, а тому просить її скасувати, а провадження у адміністративній справі закрити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2024 року позов задоволено.

Постанову серії ЕНА № 2265229 від 29.05.2024 винесену поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області рядовим поліції ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі закрито.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений за подання позовної заяви судовий збір у сумі 605,60 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому у засіданні на 06 серпня 2024 року.

Сторони (їх представники) в судове засідання не з"явились.

Відповідно до ст.311 КАС України справа переглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.05.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області Лавренюком Д.Л., внаслідок розгляду справи про адміністративне правопорушення, було винесено постанову серії ЕНА №2265229 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за порушення ПДР України, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

В обґрунтування постанови зазначено, що 29.05.2024 року о 11 год. 47 хв. у м. Вінниця, по вул. 600-річчя 42, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив вимогу дорожнього знаку 5.16, а саме (смуги напрямку руху) з смуги, яка дозволяє рух тільки ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив п. 8.4.г ПДР «Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків». У постанові також зазначено, що до неї додається відео з реєстратора «473375».

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Так, приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, відповідач, як посадова особа УПП у Вінницькій області ДПП, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення. Разом з тим, доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи не долучено та не надано суду.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з положеннями статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, з дослідженого відеозапису судом встановлено, що водія ОСОБА_1 зупинено працівниками поліції та повідомлено, що ним порушено вимоги ПДР України. На вказаному відеозаписі «473375» зафіксовано лише розмову працівників поліції та ОСОБА_1 при безпосередньому розгляді адміністративних матеріалів, однак на записі відсутній факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

Крім того, у матеріалах справи наявна копія відеозапису з камери, що розташована на вулиці, на якому ніби то зафіксовано факт порушення водієм ПДР України. Однак з вказаного відеозапису неможливо розпізнати ідентифікуючі ознаки транспортних засобів, які рухаються перехрестям відповідно до інформаційно-вказівних знаків, які також на відеозаписі не розпізнаються, для встановлення факту порушення ПДР саме водієм ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування наведених в позові аргументів щодо відсутності самого факту адміністративного правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу, на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.04.2018 року по справі №338/1/17, де зазначено, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, без обґрунтування її доказами, передбаченими ст.251 КУпАП, не може достовірно свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, порушив вимогу дорожнього знаку 5.16, а саме (смуги напрямку руху) з смуги, яка дозволяє рух тільки ліворуч здійснив рух прямо, чим порушив п.8.4.г ПДР «Порушення вимог інформаційно-вказівних знаків», на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, відповідачем не надано, не враховано пояснень позивача, який свою вину не визнав, не долучено інших відомостей необхідних для вирішення справи, передбачених ст.268 КУпАП України, показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі відповідачем не спростовані, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 серпня 2024 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.