Справа № 711/1445/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/1445/24 Суддя (судді) першої інстанції: В.М. Скляренко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову серії ДП18 №774381 від 07.02.2024 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підставою притягнення позивача до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено те, що він 07.02.2024 о 15год. 15хв. в м. Черкаси по вул. В. Чорновола, 245, керував автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2023р.

Водночас, позивач стверджує, що не знав про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами відповідним судовим рішенням, оскільки він не брав участі у відповідному судовому засіданні та не був обізнаний про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Також в позові зазначено, що позивач не керував автомобілем, а знаходився в ньому в якості пасажира та чекав поки повернеться водій і на момент прибуття працівників поліції час очікування складав не менше однієї години.

Крім того, в позові зазначається, що інспектором поліції було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а позивачу не демонструвались відеозаписи з бодікамери поліцейських під час вирішення поліцейським питання про винесення оскаржуваної постанови.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2023 року у справі №711/7613/23 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень відповідна постанова суду не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили 27.11.2023 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10.11.2023 року ознайомився з матеріалами справи №711/7613/23, та 14.11.2023 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що визнає свою вину та просить розглянути справу без його участі.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №774381 від 07.02.2024 року, що складена заступником командира роти №4 БУПП в Черкаській області Гулим М.В., 07.02.2024 року о 15год. 15хв. в м. Черкаси по вул. В. Чорновола, 245, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2023р. (судове провадження №3/711/2534/23), чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Поліцейським Гулим М.В. було проведено розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його виявлення та оголошено рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн., а також порядок примусового виконання такого рішення. Копія постанови серії ДП18 №774381 від 07.02.2024р. відразу після її складання була вручена позивачу.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її незаконною, а дії інспектора поліції неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова ґрунтується на вимогах закону, відповідачем доведена правомірність своїх дій, а позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу, у з`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань зокрема регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 (далі - ПДР України).

Згідно п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.1.10 ПДР України водієм, є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Згідно п. 2.1.а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4.а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. ПДР.

Частиною 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Санкцією ч.4 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395 (далі - Інструкція №1395) розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 4 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції №1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, підставою винесення оскаржуваної постанови, стало те, що на момент перевірки поліцейським документів позивача, останній не мав при собі діючого водійського посвідчення. Підставою для здійснення перевірки документів водія автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , було те, що транспортний засіб Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював зупинку/стоянку ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів. Всі зазначені факти не заперечувалися самим позивачем.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що заперечує факт того, що він здійснював керування автомобілем, а також факт наявності в його діях умислу на керування автомобілем без посвідчення водія.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що із наявного в матеріалах справи відеозапису з бодікамери поліцейського, вбачається момент виявлення екіпажем патрульної поліції автомобіля Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів та на водійському сидінні знаходився ОСОБА_1 .

Крім того, з вказаних відеозаписів, зокрема медіафайлу clip-0 вбачається, що на початку розмови, на запитання поліцейських про причину порушення правил зупинки ОСОБА_1 повідомляє, що чекає на свого знайомого та припаркувався «під магазинчиком».

Під час спілкування з поліцейськими позивач не повідомляв про наявність іншого водія в автомобілі та не заперечував того факту, що саме він керував автомобілем та здійснив його зупинку з недотриманням вимог ПДР, проте таку зупинку пояснював тим, що чекає на приїзд іншої особи, яку має тут зустріти.

Аналогічні пояснення позивачем надавались у подальшому, що зафіксовано на 02:10- 02:30 хв., 11:12-11:40 хв. відеозапису медіафайлу clip-2, де він вказує що дійсно здійснив зупинку на зупинці громадського транспорту.

При цьому, за весь час спілкування позивачем не вказувалось на погіршення свого самопочуття, яке б перешкоджало керуванню транспортним засобом, чи на те, що він пересів на місце водія вже після зупинки транспортного засобу.

Водночас, як вбачається із відеозапису медіафайлу «clip-2» 06:02 хв. на місці події лише після отримання консультацій засобами телефонного зв`язку ОСОБА_1 повідомив, що йому порадили сказати що він транспортним засобом не керував.

В свою чергу слід зазначити, що ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів, що вищевказаним транспортним засобом - Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 керувала інша особа.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відсутності доказів вчинення ним правопорушення, зокрема факту керування позивачем автомобілем, оскільки такий факт підтверджується матеріалами відеозапису з бодікамери поліцейського, на якому хоча і не зафіксовано безпосередньо моменту керування позивачем автомобілем, але зміст спілкування позивача з поліцейськими та дорожня обстановка (розміщення транспортного засобу біля зупинки маршрутних транспортних засобів; перебування позивача за кермом автомобіля; поведінка позивача та його доводи) свідчить про те, що саме позивач на транспортному засобі - Skoda Octavia, д.н.з. НОМЕР_1 здійснював зупинку/стоянку ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Отже, вимога поліцейського пред`явити для перевірки відповідні водійські документи була правомірною.

Щодо доводів позивача про відсутність умислу на вчинення вказаного правопорушення, що обумовлюється необізнаністю позивача про наявність судового рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП винним діянням (дія або бездіяльність), яке є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, є вчинення особою діяння умисно або з необережності.

Диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП не визначає наявності обов`язкової форми вини у вигляді умислу, а відтак такою нормою передбачена відповідальність і за вчинення відповідних діянь з необережності.

Необережність як форма вини у теорії права розглядається як самовпевненість та недбалість. Діючи самовпевнено особа передбачає можливість настання негативних наслідків свого діяння, але легковажно розраховує на те, що такі наслідки не настануть. При недбалості особа не передбачає можливості настання негативних наслідків свого діяння, хоча повинна була та могла їх передбачити, якби діяла добросовісно. Об`єктивний критерій недбалості передбачає наявність у особи обов`язку передбачити протиправний характер своїх дій та негативні наслідки свого діяння, а суб`єктивний - наявність у особи фактичної можливості передбачити протиправний характер своїх дій та відповідні наслідки.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач знав про те, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП шляхом накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. У зв`язку із складанням протоколу про адміністративне правопорушення у позивач було вилучено посвідчення водія, яке зберігається в УПП в Черкаській області. Також позивач був обізнаний про час і місце судового розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно нього.

В свою чергу слід зазначити, як вбачається із відеозапису медіафайлу «clip-2» 10:02 хв. - ОСОБА_1 вказував на те, що до участі у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП ним було залучено адвоката, що вказує на його обізнаність про хід розгляду.

Також, колегія суддів звертає увагу, що правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП було вчинено позивачем 14.10.2023, а оскаржувана постанова винесена за правопорушення, вчинене 07.02.2024, тобто майже через чотири місяці після отримання позивачем тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.

Вищевказане в сукупності спростовує доводи апелянта щодо непоінформованості ОСОБА_1 про таке рішення суду та, відповідно, відсутності умислу на вчинення зазначеного адміністративного правопорушення.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП є законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2024 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 06» серпня 2024 року.