Справа № 336/4217/24
Суддя: Боєв Є. С.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/336/51/2024
Рішення

іменем України

31 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Сайбель К.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України, Управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівською митниці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

01.05.2024 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Р.Б., із позовом до Львівської митниці Державної митної служби України, Управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівською митниці про визнання протиправною та скасування постанови № 0318/20900/24 від 16.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 12.03.2024 посадовими особами Львівської митниці відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0318/20900/24.

Згідно з цим протоколом 12.03.2024, близько 18 год. 38 хв. громадянин України ОСОБА_1 на автомобілі марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія, з приватної поїздки, через МАПП «Шегині» Львівської митниці, обравши форму проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «Зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню. Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду автомобіля було виявлено товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: 3D друкарка торгівельної марки «Bambu Lab», з маркуванням X1-Carbon, model: PF001-P - у кількості 1 штука; 3D друкарка торгівельної марки «Bambu Lab», з маркуванням P15, model: PF001-U - у кількості 1 штука; 3D друкарка торгівельної марки «Bambu Lab», з маркуванням P15, model: PF001-U - у кількості 1 штука. Під час усного опитування гр. ОСОБА_1 не повідомив про вагу, кількість та вартість такого товару, проте визнав себе його власником після митного огляду.

16.04.2024 справу про порушення митних правил № 3018/20900/24 було розглянуто та винесено постанову, якою позивача визнано винним у порушенні митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 30 % вартості товарів на суму 50 721,60 грн.

Позивач зазначає, що він дійсно 12.03.2024 перетнув державний кордон України через МАПП «Шегині» Львівської митниці, обравши форму проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «Зелений коридор». У салоні автомобіля він перевозив свої особисті речі, особисті речі пасажирів та товари, що ввозилися в Україну для інших осіб. В усних та письмових поясненнях він повідомляв працівників митниці, що перевозить «передачі та принтера».

Зазначає, що із виявлених працівниками митниці 3D друкарок одна належить йому, друга належить його пасажиру, ОСОБА_2 , а третя - знаходилася серед числа товарів, що завозилися для інших осіб (передач). Позивач не знав, що там знаходиться 3D друкарка, вважав, що там знаходяться звичайні принтери.

Позивач посилається на те, що відповідно до п. 14 ч.1 ст. 370 МК одна переносна друкарська машина відноситься до особистих речей, які згідно із ст. 369 МК, підлягають декларуванню шляхом учинення дій, усно або, за бажанням власника чи на вимогу митного органу, письмово, не оподатковуються митними платежами та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України.

Крім того, позивач зазначає, що 15.04.2024 було укладено договір із адвокатським об`єднанням. Того ж дня адвокат Молень Р.Б. направив на електронну пошту Львівської митниці клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 16.04.2024 о 10:30 год. Однак вказане клопотання було зареєстровано митницею 17.04.2024, а справу про порушення митних правил розглянуто 16.04.2024.

За наведеного розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, вважає порушенням права на захист та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Тому просить визнати протиправною та скасувати постанову про порушення митних правил № 3018/20900/24 від 16.04.2024, а справу про порушення митних правил закрити.

Крім того, у позові викладено клопотання про встановлення додаткового строку для подання позивачем перекладу на українську мову інвойсів (рахунків-фактур), копії яких додані до позовної заяви.

Ухвалою від 15.05.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 31.07.2024.

31.05.2024 позивач надіслав до суду переклад інвойсів (рахунків-фактур) на українську мову.

01.07.2024 від представника відповідача Львівської митниці Сліпенка С.В. надійшов відзив на позов, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

26.07.2024 представник Львівської митниці надіслав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

31.07.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, а також клопотання про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншій справі.

Суд, зауважує, що ухвалою від 15.05.2024 розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому клопотання представника позивача про відкладення судового засідання та клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволенню не підлягають.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про порушення митних правил від 12.03.2024 № 0318/20900/24, 12.03.2024, близько 18 год. 38 хв., громадянин України ОСОБА_1 на автомобілі марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прямував з Республіки Польща в Україну в якості водія, з приватної поїздки, через МАПП «Шегині» Львівської митниці, обравши форму проходження митного контролю смугу спрощеного митного контролю «Зелений коридор», чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або які належать до категорії товарів на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. При здійсненні митного контролю даного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності в ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню. Автомобіль було переведено зі смуги спрощеного митного контролю в місце поглибленого догляду транспортних засобів та товарів, де під час проведення огляду автомобіля було виявлено товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: 3D друкарка торгівельної марки «Bambu Lab», з маркуванням X1-Carbon, model: PF001-P - у кількості 1 штука; 3D друкарка торгівельної марки «Bambu Lab», з маркуванням P15, model: PF001-U - у кількості 1 штука; 3D друкарка торгівельної марки «Bambu Lab», з маркуванням P15, model: PF001-U - у кількості 1 штука. Під час усного опитування гр. ОСОБА_1 не повідомив про вагу, кількість та вартість такого товару, проте визнав себе його власником після митного огляду.

Дії позивача митним органом кваліфіковано як порушення митних правил передбачене ч. 2 ст. 471 МК України.

У протоколі зазначено дату, час і місце розгляду справи про порушення митних правил.

До протоколу долучені письмові пояснення ОСОБА_1 від 12.03.2024

Копію протоколу позивач отримав 12.03.2024, про що свідчить його особистий підпис.

постановою державного інспектора УБК та МП Львівської митниці Кіри О.С. від 15.03.2024 призначено у справі по порушення митних правил проведення товарознавчої експертизи.

Згідно з висновками експертизи від 28.03.2024 загальна ринкова вартість товарів в справі про порушення митних правил № 0318/20900/24 становить 169072,01 грн.

Постановою в.о. заступника начальника - начальника управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Львівської митниці Хомутянського В.В. від 16.04.2024 у справі про порушення митних правил № 0318/20900/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у виді 30 відсотків вартості товарів, на суму 50721,60 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської митниці витрати за зберігання товару на складі митниці у сумі 590,27 грн, вилучений товар постановлено повернути власнику.

Позивач вважаючи оскаржену постанову незаконною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Частиною 1 ст. 458 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно із ч. 2 ст. 471 МК України недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 30 відсотків вартості цих товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно із ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Стаття 489 МК України встановлює, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави ля звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України. Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 531 МК України встановлено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно із ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, суд звертає увагу на те, що особа обираючи проходження (проїзд) через «зелений коридор» товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, або товарів в обсягах, що перевищують неоподатковувану норму переміщення через митний кордон України, а відтак застосування до такої особи адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 471 МК України, свідчить про те, що формою вини є умисні дії такої особи, яка усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала їх шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

З огляду на доводи позивача, що він є лише перевізником, та не знав вміст відправлень ("посилок" мовою оригіналу), суд зазначає таке.

Пунктами 8, 9 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що декларантом є особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування. Декларація митної вартості - документ встановленої форми, що подається декларантом і містить відомості щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України чи стосовно яких змінюється митний режим.

Як слідує із п. 37 ч. 1 ст. 4 МК України перевізник - особа, яка переміщує товари або бере на себе зобов`язання та відповідальність за переміщення товарів через митний кордон України та/або митною територією України, зокрема: для змішаного (комбінованого) перевезення - особа, яка використовує (експлуатує) транспортний засіб, що безпосередньо приводить у рух або перевозить розміщені на ньому інші транспортні засоби як активний транспортний засіб; для морського чи повітряного перевезення за договором чартеру (фрахтування) судна - особа, яка укладає договір і видає авіаційну вантажну накладну (Air Waybill) або коносамент (Bill of Lading) з метою безпосереднього перевезення товарів.

Згідно ч. 1 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частин 1, 6, 8 ст. 264 МК України, митна декларація реєструється та приймається митним органом у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Нормами ст. 266 МК України визначено, що декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, застановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Згідно з нормами ст. 366 МК України «двоканальна система» це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символом зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню. Канал, позначений символом червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 як перевізник та декларант відповідно до вимог МК України несе відповідальність за порушення митних правил.

Суд відхиляє зазначені у позовній заяві посилання позивача щодо належності однієї 3D друкарки йому, другої - пасажиру, а третя - знаходилася серед числа товарів, що завозилися для інших осіб ("передач"), адже відповідно до його письмових пояснень від 12.03.2024 , за результатами поглибленого огляду "в передачах було виявлено три 3D принтери", про те що в передачах є 3D принтери він не знав, оскільки йому було повідомлено, що там звичайні принтери.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 МК України товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/ або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до ст. 197 МК України встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Посадовою особою митниці обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 перевозив товари, сумарна вартість яких перевищує 500 євро, а тому позивач був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності за недекларування товарів, яка встановлена ч. 2 ст. 471 МК України.

Судом перевірені доводи позивача щодо розгляду справи про порушення митних правил за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та його представника.

Згідно із ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За правилами ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно із скріншотом, що долучений до позовної заяви, дійсно клопотання про відкладення розгляду справи направлено 15.04.2024 о 20:30 год. Утім електронний лист доставлений адресату 17.04.2024 о 09:03 год., що підтверджено автоматичною відповіддю поштового сервісу (той самий скріншот).

Таким чином відповідач отримав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного о 09:30 год. 16.04.2024, лише наступного дня після її розгляду.

За наведеного, у відповідача були відсутні підстави, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, для відкладення розгляду справи.

Отже, в судовому засіданні доводи позивача щодо неправомірності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 471 МК України не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України, Управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівською митниці про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його постановлення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 08.08.2024.

Суддя Є.С. Боєв

31.07.24