Справа № 640/2993/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2993/21 Головуючий у І інстанції - Лисенко В.І.,
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо розгляду його скарги;

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути його скаргу у відповідності до вимог ст. ст. 7, 15, 16, 19 Закону України «Про звернення громадян» та надати на неї відповідь за підписом керівника Міноборони у строк, визначений законом;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду його скарги;

- стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 1 500 000, 00 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду у розмірі 1 500 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки він, як особа з інвалідністю внаслідок війни, має право на розгляд його скарг першими керівниками органів, вважає протиправною бездіяльність Міноборони, яка виявилась у не розгляді скарги безпосередньо Міністром оборони України. Крім того, особа, за підписом якої надійшла відповідь від ВЧ НОМЕР_1 , також не має права на її розгляд. При цьому, наголошує, що зазначені дії та бездіяльність відповідачів призвели до його душевних та фізичних страждань, зокрема, підвищився тиск, боліло серце, зник сон, відбуваються постійні головні болі та мігрені, зник апетит, підвищена дратівливість тощо.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 . В іншій частині у задоволені позову - відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги загалом аналогічні тим, що викладені у позові. Крім того, наголошує, що справу всупереч нормам чинного законодавства розглянуто за правилами спрощеного провадження та не стягнуто на його користь з відповідачів судовий збір.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

З метою реалізації свого права на житло, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Міністерства оборони України зі зверненнями різного змісту.

Одне зі звернень датоване 31.12.2020 та направлене до Міністерства оборони України через гарячу лінію НОМЕР_3 , містить вимоги розібратись Міністру оборони України, чому право позивача на житло порушене, а також інші супутні вимоги щодо порушення зі сторони Міноборони прав позивача.

Дане звернення зареєстроване у відповідній картці звернення 31.12.2020 о 19:00, його розгляд доручено генерал-полковнику ОСОБА_2 та генерал-лейтенанту ОСОБА_3 .

Листом Військова частина НОМЕР_1 від 15.01.2020 надала відповідь позивачу за підписом ТВО начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Цим листом позивача повідомлено про наявну інформацію про отримання ОСОБА_1 ордеру на квартиру № 271 від 23.12.2020, а з метою вирішення порушеного питання, запропоновано звернутися до квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів у встановленому порядку.

Вважаючи бездіяльність та дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду повною мірою, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону № 393/96-ВР).

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. (ст. 3 Закону № 393/96-ВР).

Відповідно до ст. 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (ч. 1 ст. 7 Закону № 393/96-ВР).

За змістом ч. 2 ст. 16 Закону № 393/96-ВР скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Так, судом установлено, що направлене позивачем звернення від 31.12.2020 переслано Міністерством оборони України до Військової частини НОМЕР_4 за належністю, оскільки Міноборони виконало повноваження щодо організації забезпечення військовослужбовця (позивача) жилим приміщенням в межах компетенції, а заявлені питання стосувались фактичного набуття позивачем цивільних майнових прав на житло.

Нормативна регламентація забезпечення житлом міститься в Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 (далі - Інструкція № 380).

Згідно п. 4 Розділу І Інструкції № 380 військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Пунктом 1 Розділу ІІІ Інструкції № 380 визначено, що всі жилі приміщення розподіляються між військовими частинами, військовими комісаріатами та квартирно-експлуатаційними установами (організаціями) заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням ГКЕУ в пропорційному співвідношенні, залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями та шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання.

Розподіл службових жилих приміщень (службової жилої площі) військовослужбовцям військової частини НОМЕР_5 та членам їх сімей, підпорядкованих їй військових частин, установ, організацій та військових навчальних закладів здійснюється командиром військової частини НОМЕР_5 з фондів цієї військової частини.

Згідно з п п. 3-5 Розділу ІІІ Інструкції № 380 житлове приміщення включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону або командира військової частини за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до п. 8 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081.

Так, жиле приміщення, яке належить до житлового фонду військової частини НОМЕР_5 , включається до числа службового згідно з рішенням виконавчого органу місцевих органів самоврядування за клопотанням командира військової частини НОМЕР_5 , погодженим з відповідною КЕВ (КЕЧ).

До числа службового може бути включене тільки вільне жиле приміщення (зазвичай окремі квартири). Службові житлові приміщення не підлягають приватизації, обміну, розділу, бронюванню.

Після затвердження заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень ГКЕУ доводить його у встановленому порядку за підпорядкованістю до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району відповідно до місцезнаходження житла.

Начальник КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району невідкладно доводить затверджений розподіл жилих приміщень до начальника гарнізону.

Начальник гарнізону відповідно до затвердженого заступником Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) розподілу житлових приміщень:

протягом п`яти робочих днів за погодженням з КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подає клопотання до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради про включення житлових приміщень до числа службового житла;

протягом десяти робочих днів за пропозицією житлової комісії гарнізону, яка щороку утворюється наказом начальника гарнізону з представників військових частин гарнізону для розподілу житлової площі в гарнізоні, приймає рішення та затверджує розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону, про що видає відповідний наказ.

Відповідно до п.п. 12-14 Розділу IV Інструкції № 380 на підставі наказу командира військової частини та із урахуванням рішень Міністра оборони України щодо забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщеннями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляє список надання службових жилих приміщень (службової жилої площі) у військових частинах (додаток 14).

Список надання службових жилих приміщень, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району направляється до ГКЕУ ЗС України для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Списки надання службових жилих приміщень розглядаються на засіданні Комісії з контролю, на які можуть запрошуватися (бути присутніми) голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

Розгляд Списків надання службових жилих приміщень здійснюється по КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та по кожному військовослужбовцю окремо.

У разі відмови у наданні військовослужбовцю службового жилого приміщення, зазначене службове жиле приміщення підлягає повторному розподілу у військовій частині, до якої воно розподілено у встановленому цією Інструкцією порядку та в строк, що не перевищує один місяць.

Рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення.

Спеціальний ордер на службові житлові приміщення в закритих військових містечках оформляється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів.

Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Спеціальний ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому законодавством.

Наведені витяги з Інструкції № 380 свідчать про те, що питання забезпечення військовослужбовців житлом, передбачає участь послідовно декількох акторів, серед яких: Міноборони, в якому утворюється відповідна комісія (ГКЕУ) та якою приймаються рішення першого рівня; комісії другого рівня, які створюються, зокрема, при військовій частині НОМЕР_5 ((КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району).

Як вже зазначалось вище, позивач отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 від 23.12.2020, натомість, питання щодо його забезпечення вже було розглянуто Міноборони (ГКЕУ) та направлено до квартирно-експлуатаційного відділу (КЕВ), яке і прийняло рішення про видачу згаданого ордеру.

За даних обставин, як правильно зазначив суд першої інстанції, порушені у зверненні від 31.12.2020 питання, не зважаючи на пряме посилання на Міністра оборони України, вже були поза компетенцією Міноборони, оскільки останнє виконало всі дії з метою забезпечення позивача житлом, натомість, подальші питання фактичної передачі такого житла вирішує, окрім КЕВ, командир ВЧ НОМЕР_1 .

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 та ч. 2 ст. 14 Закон № 393/96-ВР дійсно вимагає здійснити розгляд звернення осіб з інвалідністю внаслідок війни безпосередньо першими керівниками.

Разом з тим, якщо порушене питання не входить до повноважень такого органу, цілком правомірною є передача такого звернення за належністю.

При цьому, належний орган, який має розглядати таке звернення, зобов`язаний керуватись згаданою вище вимогою щодо його розгляду першими керівниками.

Судом установлено, що відповідь на звернення позивача, надійшла від ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом за підписом ТВО начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Розгляд звернення доручено генерал-полковнику ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та генерал-лейтенанту ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 очолює його командувач, саме він є першим керівником, у розумінні ч. 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, ТВО начальника тилу командування логістики ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , по суті, є начальником структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 та не може вважатись першим керівником, у розумінні Закону.

За даних обставин, оскільки норма ч. 2 ст. 16 та ч. 2 ст. 14 Закону № 393/96-ВР не визнавалась неконституційною, не суперечить іншим законам та Конституції України, слід констатувати порушення зі сторони ВЧ НОМЕР_1 порядку розгляду заявленого позивачем звернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки у позові заявлено лише вимогу щодо визнання протиправними дій ВЧ НОМЕР_1 , а заявлені до Міноборони вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на отримання позивачем відповіді на заявлене звернення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 розглянути звернення позивача суворо відповідно до вимог Закону № 393/96-ВР, оскільки, у даному випадку, це не є необхідним для ефективного захисту прав ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача на відшкодування йому за рахунок відповідачів моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Тобто, з аналізу наведених правових норм вбачається, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зазначаючи про погіршення стану здоров`я, позивач не наводить жодних доказів або логічного обґрунтування із зазначенням причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та душевними переживаннями позивача.

Резюмуючи викладене, дії суб`єкта владних повноважень, безумовно, можуть мати наслідком завдання душевних страждань, що є предметом питання про їх відшкодування у грошовому еквіваленті, між тим, відсутність доказів або пояснень настання такої шкоди, унеможливлює: (1) визначення факту таких страждань, (2) розрахунок належної до компенсації суми.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Також, необґрунтованими є доводи апелянта про необхідність розгляду справи в загальному проваджені, оскільки справа є незначної складності, атому відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України розглянута за правилами спрощеного провадження.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь з відповідачів судового збору, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова