Справа № 580/3189/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3189/24 Головуючий у І інстанції - Каліновська А.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Костюк Л.О., Шведа Е.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14.03.2024 про відмову у відновленні виплати пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати на пенсійний облік та поновити виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугою років починаючи з 30.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що Відповідач протиправно відмовив у відновленні виплати пенсії Позивачу за вислугою років, оскільки останній до 2014 року отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за місцем проживання в Автономній Республіці Крим, яка на даний час належить до тимчасово окупованої території, тому надати докази про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської федерації Позивач не має можливості.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 14.03.2024 про відмову у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати на пенсійний облік та поновити з 30.06.2023 виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що Позивач до 2014 року отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за місцем проживання в Автономній Республіці Крим, яка на даний час належить до тимчасово окупованої території.

Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської федерації. Загальновідомими обставинами є те, що у зв`язку з військовою агресією Російської федерації в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває до цього часу, АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 тимчасово припинила приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень з призначенням до Російської федерації. Таким чином, Відповідач не може з об`єктивних причин надіслати до компетентного органу відповідний запит та отримати підтвердження припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду Російської федерації.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно тимчасового посвідчення офіцера запасу Збройних Сил України ФО № НОМЕР_2, Позивач звільнений у запас наказом НГШ-Гк ЗСУ № 299 від 26.04.2010 за п. «в» ч. 6 ст. 26 (за віком). Пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 підтверджується, що Позивачу призначена пенсія за вислугу років.

Згідно з довідкою Льотно-випробувального комплексу від 06.06.2023 № 211 Позивач перебуває на військовій службі у Льотно-випробувальному комплексі.

30.06.2023 Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив відновити йому виплату призначеної у 2010 році пенсії за вислугою років.

У зв`язку з неотриманням відповіді на вказану заяву 19.05.2023 представник Позивача направив адвокатський запит до Відповідача з проханням повідомити про результати розгляду вказаної вище заяви Позивача та надати копію відповіді.

Листом від 26.09.2023 № 2300-0203-8/63595 Відповідач відмовив у наданні інформації, оскільки відсутня згода Позивача на збір та обробку персональних даних. Водночас зазначив, що відповідь на заяву Позивача направлена на адресу, вказану в пенсійній справі.

03.10.2023 представник Позивача повторно направив адвокатський запит на адресу Відповідача з проханням надати копію відповіді на заяву Позивача.

Листом від 06.10.2023 № 2300-0203-8/66788 Відповідач повідомив, що пенсійна справа щодо Позивача не формувалася та надав копію листа від 09.08.2023 № 9656-9234/М-03/8-2300/23, в якому повідомив, що для поновлення виплати раніше призначеної пенсії за новим місцем проживання на контрольованій українською владою території особам, які до цього проживали на території АРК та м. Севастополя і отримували пенсію та соціальні послуги від Пенсійного фонду Російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській федерації, необхідно подати до органу Пенсійного фонду України заяву про поновлення виплати пенсії. У період дії правового режиму воєнного стану в органів пенсійного фонду України відсутні повноваження щодо отримання документів, необхідних для поновлення виплати пенсії особам, які проживали на території АРК та м. Севастополя. Питання відновлення/продовження пенсійних виплат особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території АРК та м. Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати, законодавчо не врегульовано. Таким чином, для вирішення питання продовження виплати пенсії Позивачу за новим місцем проживання відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» необхідний атестат про припинення виплати йому пенсії за попереднім місцем отримання пенсії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року у справі № 580/9850/23, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, заяву ОСОБА_1 від 30.06.2023 про відновлення йому виплати призначеної у 2010 році пенсії за вислугу років та за результатами її розгляду прийняти рішення з урахуванням мотивів суду, вказаних у цьому рішенні.

На виконання рішення суду від 27 листопада 2023 року у справі № 580/9850/23 Відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 від 30.06.2023 про відновлення йому виплати пенсії та прийнято рішення від 14.03.2024 про відмову у відновленні виплати пенсії за вислугою років, у зв`язку із відсутністю необхідних документів, на підставі яких призначено пенсію та які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Вважаючи вказану відмову пенсійного органу протиправною, Позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови у поновленні виплати пенсії є те, що пенсія призначена на території АР Крим та відсутня інформація про припинення виплати пенсії.

Проте, ані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), ані іншими нормами законодавства на Позивача не покладено обов`язку щодо надання до органу Пенсійного фонду документів про припинення виплати його пенсії.

Порядком № 22-1 закріплено обов`язок Відповідача здійснювати поновлення виплати пенсії після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської федерації.

Проте, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази того, що для прийняття рішення щодо поновлення Позивачу виплати пенсії Відповідачем направлялися запити щодо отримання пенсійної справи Позивача, а також вживалися заходи щодо отримання його електронної пенсійної справи та відомостей з відповідних інформаційних систем, іншої інформації, з урахуванням якої визначався розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що відмовляючи Позивачу в поновленні виплати пенсії, Відповідач у спірних правовідносинах діяв без урахування всіх обставин по справі, що мають значення для його прийняття (вчинення дій) та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів Позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до ст. 48 Закону № 2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до п. 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Згідно з п.п. 4, 6 Порядку № 3-1 заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення.

У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.

Відповідно до п. 7 Порядку № 3-1 для призначення пенсії за вислугу років і по інвалідності подаються такі документи: заява про призначення пенсії (додаток 1); грошовий атестат, або довідка про розмір грошового забезпечення, і довідка про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону (2262-12); довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); довідка ВАТ "Ощадбанк" або інший документ, що підтверджує відкриття рахунку, назву та номер відділення ВАТ "Ощадбанк"; копія паспорта.

Згідно з п.п. 14, 23 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів.

Таким чином, заява про призначення пенсії згідно із Законом № 2262-ХІІ подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого структурного підрозділу Державної податкової служби України згідно вимог Порядку № 3-1 саме при призначенні пенсії вперше.

При цьому, у разі призначення особі пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ та припинення її виплати у подальшому з підстав визначених законом, наступне поновлення раніше призначеної пенсії відбувається за заявою пенсіонера, що подається відповідно до п. 4 Порядку № 3-1, до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ у 2010 році, а предметом звернення Позивача у заяві від 30.06.2023 було поновлення її виплати у зв`язку зі зміною місця проживання у м. Черкаси, яка подається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання, а саме безпосередньо до Відповідача.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що підставою для відмови у поновленні виплати пенсії є те, що пенсія призначена на території АР Крим та відсутня інформація про припинення виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ (далі - Закон № 1207-VІІ) тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Згідно з абз. 3 ст. 2 Закону № 1207-VІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською федерацією з 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 1207-VІІ за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 1207-VІІ встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VІІ громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону № 1207-VІІ гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства» від 07 листопада 2014 року № 595 (далі - Постанова № 595) визначено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням Служби Безпеки України.

Згідно з п. 3 Постанови № 595 міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Вказаний підзаконний акт не встановлює прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.

Відповідно до п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської федерації.

Таким чином, ані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), ані іншими нормами законодавства на Позивача не покладено обов`язку щодо надання до органу Пенсійного фонду документів про припинення виплати його пенсії.

Порядком № 22-1 закріплено обов`язок Відповідача здійснювати поновлення виплати пенсії після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської федерації.

Проте, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні належні та допустимі докази, що для прийняття рішення щодо поновлення Позивачу виплати пенсії Відповідачем направлялися запити щодо отримання пенсійної справи Позивача, а також вживалися заходи щодо отримання його електронної пенсійної справи та відомостей з відповідних інформаційних систем, іншої інформації, з урахуванням якої визначався розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати.

Відсутність пенсійної справи у паперовій формі також не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки особа не може нести негативних наслідків через відсутність або неможливість отримання її пенсійної справи з незалежних від неї причин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 308/3864/17.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем дотримано порядок звернення із заявою щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії, встановлений п. 4 Порядку № 3-1, а доводи Відповідача є необґрунтованими, оскільки стосуються не поновлення раніше призначеної пенсії (як у спірних правовідносинах) а призначення пенсії вперше, у зв`язку з чим дії Відповідача щодо відмови у поновленні та виплаті пенсії Позивачу є протиправними, а рішення Відповідача від 14 березня 2024 року таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Насамперед, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з даного питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п. 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства»; п. п. 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру»; п. 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії».

За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні та виплаті пенсії, діяло неправомірно.

Як зазначено Верховним Судому постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17 відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 наведеної статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь Позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся Позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів Позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

На підставі наведеного Верховний Суд дійшов висновку що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надані йому законом повноваження на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, то тоді суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 826/11251/18, від 16 травня 2019 року у справі № 821/925/18

У даній адміністративній справі Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив відновити йому виплату призначеної у 2010 році пенсії за вислугою років, за наслідками розгляду якого Відповідач своїм рішенням відмовив у її задоволенні.

За таких обставин, ефективним способом захисту порушеного права Позивача в даному випадку є саме зобов`язання Відповідача поновити з 30.06.2023 виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Л.О. Костюк

Е.Ю. Швед