Справа № 620/5747/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5747/23 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКССИЛ" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 29.03.2023 №0-2501 та рішення від 29.03.2023 № 30/130205 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 29.03.2023 №0-2501 в сумі 457 726 грн. 27 коп.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу є правомірними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Текссил» згідно договору від 12.12.2016 №4315 орендує земельну ділянку площею 0,6001 га, кадастровий номер :02:001:0025, що розташована в місті Чернігів по проспекту Миру, 283.

Так, 18.02.2022 ТОВ «Текссил» подано до Головного управління ДПС у Чернігівській області податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік. Згідно із розрахунком, доданим до декларації, сума земельного податку за 2022 рік визначена в розмірі 549271,53 грн із щомісячними платежами за січень-листопад 2022 року в сумі 45772,63 грн, за грудень 2022 року в сумі 45772,63 грн з термінами сплати: 30.03.2022, 03.05.2022, 30.05.2022, 30.06.2022, 01.08.2022, 30.08.2022, 30.09.2022, 31.10.2022, 30.11.2022, 30.12.2022, 30.01.2023.

Окрім того, позивачем подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік, де визначено щомісячний платіж за січень 2023 року в сумі 52638,37 грн з терміном сплати 02.03.2023.

Таким чином, як зазначає відповідач, станом на дату формування податкової вимоги 29.03.2023 загальна сума податкового боргу складала 556 137,27 грн.

Головне управління ДПС в Чернігівській області 29.03.2023 сформовано та направлено позивачеві податкову вимогу №0-2501, яка отримана позивачем 12.04.2023.

У податковій вимозі податковий орган попереджає, що у платника податків виник податковий борг та починаючи з 31.03.2022 на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності в майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та застосовуються штрафні (фінансові) санкції (штрафи), визначені Податковим кодексом України. Податковим органом буде здійснено опис майна в податкову заставу.

До податкової вимоги додано детальний розрахунок суми податкового боргу, відповідно до якого борг складається з орендної плати з юридичних осіб в сумі 556 137,27грн.

Також, податковим органом було прийнято рішення від 29.03.2023 №30/130205, яким відповідно до статті 89 розділу II Податкового кодексу України (далі - ПК) вирішено здійснити опис майна в податкову заставу, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків, а саме ТОВ «Текссил».

ТОВ «Текссил» 07.06.2023 подана до контролюючого органу уточнююча податкова звітність (уточнюючий розрахунок №), тобто після звернення до суду з позовом про скасування спірної податкової вимоги.

Відповідно до зазначеного уточнюючого розрахунку платником нараховані до зменшення податкові зобов`язання з плати за землю в загальній сумі 457 726 грн. 27 коп. за податкові періоди березень - грудень 2022 року.

Після отримання уточнюючого розрахунку відповідач 07.06.2023 відобразив в обліку зменшення зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб (зменшення боргу минулих років) на загальну суму 457 726 грн. 27 коп., що підтверджується випискою з ІКП з орендної плати з юридичних осіб.

Не погоджуючись із податковою вимогою та рішенням про опис майна, ТОВ «Текссил» звернулося до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що підстав для звільнення від сплати податкових зобов`язань з земельного податку з юридичних осіб за 2022 рік, які платник податку самостійно визначив та задекларував не було, тому податкове зобов`язання є узгодженими та набуло статусу податкового боргу.

У свою чергу, суд першої інстанції вказав, що наявні підстави для зменшення суми податкового боргу на суму 457 726 грн. 27 коп., яка зазначена в податковій вимозі від 29.03.2023 №0-2501.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) , та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України;

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 ПК).

У розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, набуває статусу податкового боргу.

За правилами, встановленими пунктами 59.1, 59.3, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, факт несплати у встановлений строк самостійно визначеного платником грошового зобов`язання має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, на який контролюючий орган надсилає (вручає) такому платнику податкову вимогу.

Як вже зазначалося, 18.02.2022 ТОВ «Текссил» подано до Головного управління ДПС у Чернігівській області податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2022 рік. Згідно із розрахунком, доданим до декларації, сума земельного податку за 2022 рік визначена в розмірі 549271,53 грн із щомісячними платежами за січень-листопад 2022 року в сумі 45772,63 грн, за грудень 2022 року в сумі 45772,63 грн з термінами сплати: 30.03.2022, 03.05.2022, 30.05.2022, 30.06.2022, 01.08.2022, 30.08.2022, 30.09.2022, 31.10.2022, 30.11.2022, 30.12.2022, 30.01.2023. Окрім того, позивачем подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2023 рік, де визначено щомісячний платіж за січень 2023 року в сумі 52638,37 грн з терміном сплати 02.03.2023.

У зв`язку із несплатою вказаних грошових зобов`язань у встановлений строк, у позивача виник податковий борг у розмірі 556 137,27 грн, який і був включений у спірну податкову вимогу.

Будь-яких доказів сплати податкового боргу або ж зменшення грошових зобов`язань у податковій звітності станом на час формування податкової вимоги, позивачем надано не було.

Колегія суддів наголошує на тому, що у даному спорі не підлягають перевірці обставини повноти чи достовірності самостійного визначення позивачем грошових зобов`язань у податковій звітності, а так само й обставини права позивача на зменшення відповідних сум у податковій звітності, оскільки, як зазначалося, станом на час формування оскаржуваної податкової вимоги будь-яких коригувань податкових зобов`язань позивач не здійснював.

У зв`язку із викладеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виносячи оскаржувану податкову вимогу, відповідач діяв правомірно.

При цьому, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на звільнення від сплати орендної плати з юридичних осіб відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК.

Так, вказаною нормою, яка діє в редакції Закону України від 11.04.2023 № 3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», передбачено, що за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Платники плати за землю, які до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу задекларували за 2022 та/або 2023 роки податкові зобов`язання з плати за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях, визначених цим підпунктом, мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання з плати за землю за період березень 2022 року - грудень 2023 року шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вказані приписи не позбавляють статусу податкового боргу самостійно визначені у податковій звітності та несплачені у встановлені строки суми податку. Так само вказані норми не містять приписів, які б відкликали раніше сформовані податкові вимоги на такі суми боргу.

Право осіб на звільнення від сплати податку відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК реалізується шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій із зменшенням відповідних податкових зобов`язань. Реалізація такого права будь-яким чином не впливає на правомірність винесених раніше податкових вимог, які фіксували факт несплати відповідних сум податкового боргу.

Як вже зазначалося, позивач скористався своїм правом подачі уточнюючої декларації та зменшив податкові зобов`язання з плати за землю в загальній сумі 457 726, 27 грн. за податкові періоди березень - грудень 2022 року.

Проте, ні виникнення права на звільнення від сплати податку відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК, ні факт самостійного зменшення податкових зобов`язань у червні 2023 року, жодним чином не впливають на правомірність формування оскаржуваної податкової вимоги у березні 2023 року та не є підставою для її скасування.

Станом на час винесення податкової вимоги, у відповідача були відсутні підстави не враховувати у якості податкового боргу самостійно відображені у податковому обліку та не сплачені позивачем суми 457 726 грн 27 коп податку.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог, а позов у цій частині залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області задовольнити.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 в частині задоволених позовних вимог і розподілу судових витрат.

У скасованій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКССИЛ" до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова