Справа № 585/3308/24
Суддя: Цвєлодуб Г. О.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/3308/24
Номер провадження 2-а/585/49/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Цвєлодуб Г.О.

секретаря судового засідання Салій О.І.

з участю представника позивача - адвоката Шевеленко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни Сумської області у режимі відеоконференцзв`язку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник позивача діє адвокат Шевеленко Тетяною Вікторівною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій представника суб`єкта владних повноважень та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій представника суб`єкта владних повноваженьскасування постанови в справі про адміністративне правопорушення №499 АП-2024 від 05.07.2024 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

В обгрунтування позову вказує, що вона з 12.09.2023 року працює на посаді секретаря філії «Біловодський елеватор» СТОВ «Дружба-Нова». Наказом директора від 26.01.2024 р. № 65 на неї було також покладно обовязокведення військового обліку військовозобов`язаних, призовників та резервістів філії «Біловодський елеватор» СТОВ «Дружба-Нова». При цьому, 25.06.2024 р. головним спеціалістом ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, у якому вказано, що ОСОБА_1 , будучи посадовою особою філії «Біловодський елеватор» СТОВ «Дружба-Нова», без поважних на те причин не забезпечила здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2024 № 1/4950, чим порушила вимоги п. 47 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року. Не маючи можливості прибути 05.07.2024 року на розгляд протоколу до ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1 04.07.2024 року подала письмові заперечення проти протоколу, у яких вказала, що згідно своїх посадових обов`язків вона не може здійснювати функції керівника та, відповідно, видавати по підприємству наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що їй ставиться у вину. Наведені обставини відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було взято до уваги і накладено адміністративне стягнення у розмірі 34 000 грн. Оскаржувану постанову вона отримала поштовим відправленням лише 25.07.2024 року, а тому просить також поновити строк на оскарження постанови як такої, що нею була отримана поза межами 10-денного строку на її оскарження.

Представник відповідача до суду не прибув, будучи належним чином повідомленям про наявність позову на розгляді суду, а також про дату та час судового розгляду, у зязку із чим суд вважав за можливе здійснити розгляд справи у відсутність представника відповідача на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюєтьсяКУпАП.

Згідно з ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, настання адміністративної відповідальності передбачено законодавцем за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.

Норма вказаної статті є бланкетною нормою, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані на вимогу територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України сповістити призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, забезпечити їх своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомити відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно дост. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст.245 КупАП).

Згідно з ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно дост.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно дост.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представниками громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 КУпАП.

Згідно змісту ст. 277 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення (крім справ передбачених частиною другою цієї статті) розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно постанови № 499 АП-2024 від 05.07.2024 року, ухваленою начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема (далі дослівний зміст постанови), у тому, що « ОСОБА_1 , будучи посадовою особою філії «Біловодський елеватор» СТОВ «Дружба-Нова», без поважних на те причин не забезпечила здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2024 № 1/4950, чим порушила вимоги п. 47 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року».

Факт невиконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2024 № 1/4950 за змістом оскаржуваної постанови, аргументовано тим, що станом на 25.06.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 від філії «Біловодський елеватор» СТОВ «Дружба-Нова» не надійшов наказ про оповіщення військовозобов`язаних працівників філії.

Доказів щодо виконання/не виконання вказаного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , іншої з цього приводу інформації тощо - сторонами адміністративного провадження суду не надано.

При цьому дійсно, згідно пп.13 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», підприємства, установи і організації зобов`язані надавати відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування інформацію, необхідну для планування і здійснення мобілізаційних заходів;

Окрім вказаного, відповідно до п.47 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 р., якою затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, У разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:

видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки у визначені ним строки, та надіслати копію наказу (розпорядження) у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки;

вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки (за наявністю);

письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, підрозділам Служби зовнішньої розвідки про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні;

забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, підрозділу Служби зовнішньої розвідки.

За наведеними вище нормами законів та підзаконних актів вбачається, що ОСОБА_1 , яка обіймає посаду секретаря філії «Біловодський елеватор» СТОВ «Дружба-Нова», не може нести відповідальність за невиконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не є керівником юридичної особи, її філії та видання наказів по підприємству, хоча б і з метою оповіщення військовозобов`язаних, згідно пункту 47 ПКМУ №1487, не входить до її посадових обов`язків навіть з урахуванням покладеного на секретая обов`язку по веденню обліку військовозобов`язаних згідно наказу підприємства від 26.01.2024 року №65.

У той же час, таке притягнення особи до адміністративної відповідальності у даному випадку можливе виключно у разі належного формулювання складу адміністративного правопорушення, що встановлений у діях особи та ставиться останній у вину, а саме: його об`єктивної та суб`єктивної сторони, встановлення правосуб`єктності фізичної особи, зокрема його відношення до посадових осіб, що можуть нести відповідальність, наявність у діях такої особи повторності, вчинення дій у особливий період тощо, чого суб`єктом, наділеним правом накладати адміністративне стягнення за ст. 210-1 КУпАП, дотримано не було.

З цього приводу судом відзначається наступне.

Так, стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок орган (посадової особи) з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, зокрема встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначеніст. 255 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод"(далі Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» N 3477 від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У розумінні Конвенції, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, що у свою чергу є важливим етапом для забезпечення справедливого розгляду справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а вмотивоване і обґрунтоване рішення такого органу (посадової особи) є одним із складових елементів права особи на справедливий суд.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми правами на свій розсуд (ст.9 КАСУ України).

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 не є особою, яка в силу своїх посадових обов`язків може видавати накази по підприємству про оповіщення військовозобов`язаних та, відповідно не може бути суб`єктом відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, при невиконанні керівником підприємства вимог, визначених пунктом 47 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною, наслідком чого є її скасування.

У той же час заявлена до суду вимога про визнання протиправними дій представника суб`єкта владних повноважень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути розглянута та задоволена в межах розгляду за процесуальним порядком, визначеним ст. 286 КАС України, якою врегульовано особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а також перелік рішень, які суд може прийняти за наслідками розгляду такої справи (ч.3 ст. 286 КАС України)

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із поновленням пропущеного процесуального строку.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 284, 286, 243, 250 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої як представник позивача діє адвокат Шевеленко Тетяною Вікторівною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправними дій представника суб`єкта владних повноважень та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_3 № 499 АП-2024 від 05.07.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000,00 грн. - скасувати.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору, у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У решті заявлених вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г. О. Цвєлодуб