Справа № 400/4829/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 серпня 2024 року

м. Київ

справа №400/4829/24

адміністративне провадження №К/990/27982/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів: Кашпур О.В., Прокопенка О. Б.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині визначення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом станом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для займаної посади та військового звання ОСОБА_1 , згідно з додатками 1,12,13,14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб», у період з 01 березня 2022 року до 19 травня 2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання ОСОБА_1 , згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (відсоткової надбавки за вислугу років, премії, встановленої рішенням Міністра оборони України на 2022 рік, надбавки за особливості проходження військової служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання ОСОБА_1 , згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням перерахованого грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок посадового окладу та окладу за військовим званням ОСОБА_1 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання ОСОБА_1 , згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (відсоткової надбавки за вислугу років, премії, встановленої рішенням Міністра оборони України на 2023 рік, надбавки за особливості проходження військової служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) з урахуванням перерахованого посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, встановлений для посади та військового звання ОСОБА_1 , згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 січня 2023 року по 19 травня 2023 року включно

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та позивачу наданий строк, 10 днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, тобто такі, що об`єктивно, незалежно від волі позивача, унеможливили звернення до суду з дотриманням установленого строку, з наданням доказів на підтвердження наявності цих причин;

- доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві, з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 була повернута позивачеві у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись із ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у цій справі залишено без змін.

18 липня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» позивач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у цій справі.

Заявник касаційної скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення судів скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

Згідно з частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, за приписами частини другої статті 328 КАС України ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві, після її перегляду в апеляційному порядку, та постанова суду апеляційної інстанції за наслідками її перегляду, можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження судового рішення в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Так, в оскаржуваних судових рішеннях щодо першої підстави, яка послугувала для повернення позовної заяви (необґрунтування пропуску строку звернення до суду) суди попередніх інстанцій зазначили, що до 01 липня 2023 року положення статті 233 Кодексу законів про Працю України (далі - КЗпП України) не обмежували працівника у строках звернення до суду за захистом свого права щодо недотримання роботодавцем законодавства про оплату праці. Проте з 01 липня 2023 року звернення до суду з такими вимогами обмежене тримісячним строком, який обчислюється з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

Cуд апеляційної інстанції, залишаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін зазначив, що спірний період в цій справі стосується часу з 01 березня 2022 року до 19 травня 2023 року, та до 01 липня 2023 року позивач не був обмежений строком звернення до суду, та з 01 липня 2023 року позивач мав ще три місяці для реалізації свого права звернення до суду з позовом для вирішення спору щодо стягнення належного, на його думку, грошового забезпечення за період з 01 березня 2022 року до 19 травня 2023 року, за відсутності при цьому такої позовної вимоги як оскарження наказу про звільнення в частині визначення розміру грошового забезпечення, яке належить до виплати при звільненні.

У зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки позовна заява надійшла до суду 22 травня 2024 року, то відбувся пропуск 3-місячного строку звернення до суду з позовом.

Щодо другої підстави, яка послугувала для повернення позовної заяви (ненадання доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві), суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що особливістю адміністративного судочинства є те, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України), проте суди зауважили, що вказана особливість жодним чином не скасовує обов`язок кожної сторони, в тому числі і позивача, довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимог, що узгоджується і з положеннями частини п`ятої статті 77 КАС України, за якими суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що невиконання позивачем вимог ухвали суду першої інстанції від 27 травня 2024 року про залишення позову без руху відповідає вимогам пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, за припасами якого позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а саме позивачем не було обґрунтовано пропуск строку звернення до суду з позовною заявою, а також позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві.

Водночас заявник касаційної скарги зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції не було враховано, що виключаючи позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 18 березня 2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №62 військова частина НОМЕР_1 була зобов`язана донарахувати та доплатити позивачеві грошове забезпечення, у тому числі за минулі періоди, а тому вважає, що позовна заява в цій справі була подана позивачем в строки, передбачені статтею 233 КЗпП України, оскільки строк звернення до суду в цій справі почав свій відлік з 18 березня 2024 року.

Також заявник касаційної скарги зазначає, що перед винесенням ухвали про повернення позовної заяви позивачеві у цій справі суд першої інстанції не скористався своєю процесуальною можливістю по витребуванню у відповідача інформації про розмір грошового забезпечення позивача, інформації про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням позивача, інформації про тарифний розряд, встановлений для посади позивача, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

Перевіряючи матеріали касаційної скарги Верховним Судом встановлено, що зміст ухвалених у цій справі оскаржуваних судових рішень та доводи, викладені у касаційній скарзі, дають підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у застосуванні норм процесуального права у такій категорії адміністративних справ.

Отже, підставою відкриття касаційного провадження є правильність застосування судом першої інстанції пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України щодо підстави для повернення позовної заяви.

Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 334 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Витребувати з Миколаївського окружного адміністративного суду справу №400/4829/24.

3. Встановити десятиденний строк для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.Б. Прокопенко

О.В. Кашпур