Справа № 480/3852/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 р.Справа № 480/3852/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2024, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/3852/22

за позовом ОСОБА_1

до Сумської міської ради , Виконавчого комітету Сумської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до Сумської міської ради (надалі відповідач-1), Виконавчого комітету Сумської міської ради (надалі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сумської міської ради від 13.04.2022 № 3002-МР "Про звільнення ОСОБА_1 " в повному обсязі;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з дати звільнення і в цій частині судове рішення звернути до негайного виконання;

- стягнути з виконавчого комітету Сумської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 14.04.2022 в сумі 64 576,75 гривень та судові витрати.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, пропущений з причин, які він вважає поважними.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року в задоволенні клопотання позивача про визнання причини пропущеного строку звернення до суду поважною та його поновлення відмовлено, а позовну заяву залишено без руху та запропоновано ОСОБА_1 подати заяву про поновлення строку, вказавши інші причини поважності пропуску строку.

На виконання вимог ухвали 24.06.2022 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Проте постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року скасовано ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції на стадії вирішення питання щодо відкриття позовного провадження.

Після повернення вказаної справи до суду першої інстанції, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Далі, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року на підставі статті 123 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, на підставі частини третьої статті 123 КАС України.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущення порушень норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року у справі №480/3852/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що алгоритм дій місцевого суду при отриманні цієї справи після її перегляду у Верховному Суді мав полягати у тому, що передусім, місцевий суд мав розглянути заяву позивача від 23.06.2023 про поновлення процесуального строку з урахуванням висновків Верховного Суду, які викладені у Постанові від 02.08.2023, встановивши ті обставини, про які зазначено Верховним Судом і у залежності від встановлених обставин ухвалити рішення щодо відкриття провадження у справі тощо. Водночас, місцевий суд відкрив провадження у справі та в порушення вимог норми процесуального права не розглянув заяву позивача від 23.06.2023 про поновлення процесуального строку на звернення до суду та не вирішував питання поважності причини пропуску позивачем цього строку. Такі обставини вказують на порушення принципу правової визначеності та незаконність оскаржуваної ухвали.

Окрім того, судом першої інстанції було ухвалено рішення про витребування доказів, які відповідач був зобов`язаний самостійно надати до суду доводячи правомірність прийнятого рішення. Приведене вказує на порушення принципу рівності сторін перед законом і судом та диспозитивності судового процесу. Іншими словами, на думку позивача, суд першої інстанції ініціював перед відповідачем надання йому саме тих доказів, які необхідні були суду виключно для прийняття ухвали на користь відповідача, адже суд вказав, які саме обставини відповідач має довести для того, щоб питання було вирішено на його користь.

Вказуючи на поважність причин пропуску визначеного статтею 122 КАС України строку, позивач посилається на те, що починаючи з 18.04.2022 його мати тяжко захворіла і позивач був змушений терміново виїхати з міста Суми і займатися сімейними справами, пов`язаними з лікуванням і доглядом за матір`ю. 01 травня 2022 року мати позивача ОСОБА_2 померла і позивач займався справами поховання, яке відбулось 02.05.2022. Поминальними заходами, які відбувались 03.05.2022 та 10.05.2022, як і похованням матері займався саме позивач, як єдиний син. Окрім того, через триваючі карантинні заходи, які діяли до 30.06.2023 позивачеві було ускладнено отримання відповідних довідок, пов`язаних зі смертю і похованням матері у зв`язку з тим, що медичні і патолого-анатомічні заклади, в яких необхідно було оформлювати посмертні документи, викликати лікаря для посвідчення умов і причин смерті, вчиняти інші формальності, пов`язані зі смертю матері тощо працювали у встановленому ними жорсткому режимі, а не в звичайному до карантинному режимі. Ще одним із доказів відсутності позивача у місті Суми є неотримання ним листів від 14.04.2022 та 27.04.2022, які повернулись відповідачеві у зв`язку з «закінченням терміну зберігання».

Отже, позивач з незалежних від нього обставин не мав об`єктивної можливості ознайомитись з оскаржуваним рішенням на сайті відповідача, яке було опубліковане 27.04.2022, оскільки в цей час був відсутній в місті Суми, не мав можливості скористатись комп`ютерною технікою, до речі вона взагалі відсутня у позивача вдома, оскільки займався лікуванням і доглядом за хворою матір`ю в іншому населеному пункті, а потім її похованням та оформленням відповідних документів.

Також за доводами позивача, працівники Сумської міської ради, в т.ч. й відділу кадрового забезпечення, з початком бойових дій і введенням воєнного стану, тобто з 24.02.2022, деякий час взагалі не працювали у приміщенні Сумської міської ради через небезпеку для життя і здоров`я, і по день звернення позивача з позовом працювали у режимі, який публічно не оголошувався і ніде не публікувався.

В той же час, позивач наполягає на тому, що він не був ознайомлений із розпорядженням міського голови від 09.03.2022 № 109-к, яким позивачеві оголошено простій з 01.03.2022 по 31.03.2022, оскільки його із таким розпорядженням не ознайомили, тоді як 09.03.2022 ніхто з працівників міської ради, в т.ч. міський голова, фактично не працювали в раді, відповідно ознайомити з ним працівників окупованого у той час міста Суми, об`єктивно можливості не було.

Між тим, ще однією із наведених позивачем обставин, яка перешкоджала йому вчасно звернутися до суду з відповідним позовом було те, що Сумський окружний адміністративний суд лише 03.05.2022 розмістив оголошення про відновлення роботи суду, а з 16.05.2022 відновив нормальну роботу.

Таким чином, позивач вказує, що отримавши 05.05.2022 оскаржуване рішення, наступного дня він розпочав підготовку до звернення з відповідним позовом, що у свою чергу вказує на відсутність зловживання своїми процесуальними правами з його сторони.

Більш того, оскаржуване рішення приймалось в режимі он-лайн, про що свідчить розпорядження міського голови від 12.04.2022 № 189-Р, у зв`язку з чим позивач не був обізнаний про скликання сесії, де розглядалось оскаржуване ним рішення, про прийняття цього рішення та в подальшому, про його публікацію.

У зв`язку з приведеними обставинами, позивач просив суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідачами на апеляційну скаргу подано відзиви, в яких, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, вони просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

За приписами статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга).

Колегія суддів, вивчивши обставини справи, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 04.06.2022 засобами поштового зв`язку (а.с. 27 том 1), що вбачається із конверта, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Одночасно з позовною заявою подано клопотання про поновлення строку звернення до суду, пропущений з причин, які він вважає поважними.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року в задоволенні клопотання позивача про визнання причини пропущеного строку звернення до суду поважною та в його поновленні відмовлено, а позовну заяву залишено без руху та запропоновано ОСОБА_1 подати заяву про поновлення строку, вказавши інші причини поважності пропуску строку.

На виконання вимог ухвали 24.06.2022 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року вказана ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

Проте постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року скасовано ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції на стадії вирішення питання щодо відкриття позовного провадження. Скасовуючи судові рішення Верховний Суд дійшов до висновку, що суди попередніх інстанцій не перевірили чи знав позивач про обставини прийняття оскаржуваного рішення і чи не було перешкод щоб дізнатися про це. Також судами не було надано оцінки доводам позивача про те, що у період з 18.04.2022 по 03.05.2022 він перебував у с. Грунівка Охтирського району Сумської області та у зв`язку з цим не мав можливості ознайомитися з рішенням Сумської міської ради, яке оприлюднено 27.04.2022, а також доводам про те, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану та активними бойовими діями на території області з 24.02.2022 по 03.05.2022 працівники до будівлі міської ради не прибували.

Після повернення вказаної справи до суду першої інстанції, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Водночас, ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2024 року на підставі статті 123 КАС України позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу надати додаткові докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, а також на підтвердження об`єктивної неможливості дізнатися про підготовку та прийняття Сумською міською радою рішення від 13.04.2022 № 3002-МР про звільнення ОСОБА_1 ; перебування у період з 18.04.2022 по 03.05.2022 за межами міста Суми та відсутність у зв`язку з цим об`єктивної можливості ознайомитися з текстом рішення на веб-сайті Сумської міської ради у день його оприлюднення 27.04.2022; відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у будівлі Сумської міської ради у період з 24.02.2022 по 03.05.2022 та за необхідності заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

19 лютого 2024 року представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду (а.с.101-109 том 2), яка обґрунтована тим, що працівники в приміщенні міської ради не працювали до травня 2022 року. Також зазначено, що у зв`язку з хворобою матері, яка проживала одна, ОСОБА_1 з 18 квітня 2022 року позивач здійснював за нею догляд за місцем її проживання в Охтирському районі Сумської області, у м. Суми не перебував, а тому не мав об`єктивної можливості ознайомитися з рішенням Сумської міської ради. Крім того позивачем зазначено, що офіційний веб-сайт ради не оновлювався до 21.04.2022, відповідачем порушено строки оприлюднення рішення, яке оскаржується. Також, як на обставину, що унеможливила вчасне звернення до суду з позовом позивачем вказано запровадження режиму воєнного стану, триваючі в Україні бойові дії.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 04 березня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повинен був дізнатися про прийняте 13.04.2022 Сумської міської радою рішення № 3002-МР у день його прийняття, або ж, враховуючи його пояснення щодо необізнаності про факт звільнення, прибувши за місцем роботи у наступні дні, але у будь-якому разі не пізніше дня оприлюднення рішення на веб-сайті Сумської міської ради 27.04.2022. Водночас, зазначені позивачем інші обставини, а саме оприлюднення рішення міської ради з порушенням встановленого строку лише 27.04.2022, відновлення Сумським окружним адміністративним судом прийому документів лише 03.05.2022, судом першої інстанції визнані такими, що не перешкоджали зверненню позивачем з позовом у встановлений законом строк. Судом першої інстанції також зазначено, що не є безумовною підставою для поновлення строку сам лише факт запровадження в Україні режиму воєнного стану.

Окрім того, суд першої інстанції виходив з того, що ніякими дослідженими судом доказами не підтверджується перебування позивача у с. Куземин з 18 квітня 2022 року. Повернення за закінченням терміну зберігання поштових відправлень, що направлялись відповідачем за місцем проживання ОСОБА_1 , на переконання суду є свідченням того, що такі відправлення не були позивачем отримані, але не є беззаперечним доказом відсутності його за місцем проживання. Також ніякими доказами не підтверджується об`єктивна неможливість для позивача ознайомитися з рішенням міської ради після його оприлюднення на веб-сайті ради у зв`язку з перебуванням в с. Куземин (відсутність зв`язку тощо).

Таким чином, оскільки позивачем не повідомлено про об`єктивні перешкоди для звернення до суду з позовом через запровадження воєнного стану, суд першої інстанції прийшов до висновку про залишення без розгляду позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначено Кодексом адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, приписами частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Аналогічні висновки приведено Верховним Судом у постанові від 05 жовтня 2023 року (справа № 480/3895/22).

Судовим розглядом встановлено, що предметом даного позову є визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради від 13.04.2022 № 3002-МР "Про звільнення ОСОБА_1 " в повному обсязі, поновлення його на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з дати звільнення та стягнення з виконавчого комітету Сумської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.04.2022.

Тобто, місячний строк з моменту прийняття зазначеного рішення закінчився 13.05.2022.

Водночас, з матеріалів справи встановлено та учасниками справи не заперечувалось, що оскаржуване рішення № 3002-МР від 13.04.2022 "Про звільнення ОСОБА_1 " оприлюднено на офіційному сайті Сумської міської ради 27.04.2022.

Виходячи з приведених вище положень, позивач щонайменше з 27.04.2022 міг і повинен був дізнатися про факти прийняття такого рішення та порушення своїх прав, у зв`язку з чим строк звернення до суду із відповідним позовом спливав 27.05.2022.

Однак позов з додатками відправлено ОСОБА_1 на адресу суду 04.06.2022, що підтверджується відповідною позначкою на поштовому конверті (а.с. 27 том 1), тобто з порушенням місячного строку, навіть за умови початку перебігу строку з 27.04.2022.

Колегією суддів встановлено, що на адресу позивача спірне рішення двічі надсилалося, зокрема, 14.04.2022 та 27.04.2022, листами з повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернулися відповідачеві із зазначенням причини невручення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 36, 37, 38, 39 том 2).

При цьому, спірне рішення Сумської міської ради 13.04.2022 № 3002-Мр опубліковано 27.04.2022 на сайті Сумської міської ради.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач мав дізнатися про своє звільнення 27.04.2022, та останнім днем звернення до суду з цим позовом є 27.05.2022, в той час, як позивач подав до суду цей позов засобами поштового зв`язку лише 04.06.2022, тобто з порушенням встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України строку звернення до суду.

Разом з тим, позивач вказує, що отримав трудову книжку та спірне рішення 05.05.2022, а тому саме з цього моменту він дізнався про своє звільнення та саме з цього моменту повинен розпочинатися відлік строку звернення до суду з цим позовом у відповідності до частини першої статті 233 КЗпП України, якою визначено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки

Проте колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки цей спір виник з приводу звільнення з публічної служби, а тому до спірних відносин застосовуються положення КАС України, якими встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, доводи скаржника, що строк звернення до суду слід було обчислювати з дати вручення йому копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки, а не з дати коли він дізнався або повинен був дізнатися про звільнення з роботи, є безпідставними.

Аналогічних висновків прийшов також Верховний Суд, при ухваленні 02 серпня 2023 року у даній справі постанови про скасування рішень судові попередній інстанцій та направлення справи на новий розгляд на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Між тим, доводи позивача про те, що неотримання ним приведених листів дійсно підтверджує його відсутність у місті Суми в період з 18.04.2022 по 03.05.2022, колегія суддів вважає безпідставними, адже неотримання вказаних листів не підтверджує перебування особи в іншому населеному пункті.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача стосовно того, що про існування оскаржуваного рішення він дізнався лише 05.05.2022, безпосередньо після отримання копії рішення та трудової книжки, оскільки в період з 18.04.2022 по 03.05.2022 позивач займався доглядом за хворою матір`ю та її похованнями за межами міста Суми, колегія суддів вважає недостатніми.

Так, приведені позивачем твердження не спростовують необхідності перебування позивача на робочому місці як 12.04.2022, так і 13.04.2022, які були робочими днями, та про що вбачається із табеля обліку робочого часу за відповідні календарні дати.

У свою чергу, як встановлено з матеріалів справи питання про звільнення позивача із займаної посади було ініційовано ще 08.04.2022, оскільки ОСОБА_3 сформована відповідна електронна петиція на веб-сайті «Платформа електронної демократії. Місцеві петиції» за посиланням https://petition.e-dem.ua/sumy/Petition/View/2698, та вона набрала відповідну кількість підписантів (а.с. 28, 29, 30 том 2).

Окрім того, з листа начальнику правового забезпечення управління Сумської міської ради від 30.06.2022 за вих.№163/01-387 вбачається (а.с. 41-44 том 2), що відділом з організації діяльності ради Сумської міської ради 12.04.2022 об 15:14 депутатам на їх електронні адреси (які вони надали до відділу з організації діяльності ради Сумської міської ради для зв`язку з ними) направлено електронного листа з темою «Матеріали на позачергову сесію 13.04.2022», який містив 5-ть файлів з проектами рішень на засідання 13.04.2022, зокрема, там був проект рішення «Про звільнення ОСОБА_1 ». Після направлення вказаного листа, депутатам Сумської міської ради 8 скликання було повідомлено за допомогою мобільного додатку Viber у групі «Депутати 8 скликання» про наявність матеріалів на електронній пошті. Додатково проєкти рішень Сумської міської ради, які розглядались на позачерговій сесії 13.04.2022, були опубліковані на офіційному сайті Сумської міської ради 12.04.2022.

Відтак, перебуваючи на робочому місці або виконуючи роботу дистанційно, позивач не міг не знати про порушення відповідного питання та його розгляд на засідання міської ради.

Водночас, окрім приведеного вище, також 13.04.2022 в засобах масової інформації висвітлювалась інформація щодо прийнятого Сумською міською радою рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Вказані обставини позивачем не спростовані.

При цьому, у разі не обізнаності позивача про існування оскаржуваного рішення про його звільнення із займаної посади, він 14.04.2022 та 15.04.2022 мав перебувати на робочому місці та виконувати посадові обов`язки. Водночас, позивачем не приведено доказів того, що він знаходився на робочому місці або виконував роботу в дистанційному режимі.

Більш того, за наявності у позивача обставин, які перешкоджали йому виконувати його посадові обов`язки та вимагали перебування у іншому населеному пункті (зокрема, такі як хвороба та смерть близької людини), позивач мав би написати заяву про надання відпустки у відповідності до положень Закону України «Про відпустки». Однак, обставини відсутності позивача на робочому місці як 14.04.2022 та 15.04.2022, так і в період з 18.04.2022 по 03.05.2022, без надання відпустки або написання відповідної заяви про її надання, свідчать про обізнаність позивача про його звільнення.

Твердження позивача про те, що з 24.02.2022 по травень 2022 року працівники Сумської міської ради не перебували на робочих місцях, жодними доказами не підтверджено, а відтак колегія суддів їх не приймає до уваги.

Поряд з цим, у даному випадку колегія суддів зазначає, що навіть за умови невиходу на робочі місця працівників та виконання ними роботи в дистанційному режимі, вказана обставина мала бути належним чином оформлена, в той час як відповідні працівники отримують завдання для роботи в дистанційному режимі. Проте, позивачем не доведено обставини виконання ним протягом квітня та травня 2022 року завдань в дистанційному режимі, що вказувало б на його необізнаність про своє звільнення із займаної посади.

Між тим, посилання позивача на не ознайомлення його із розпорядженням міського голови від 09.03.2022 № 109-к про оголошення простою з 01.03.2022 по 31.03.2022 (а.с. 85-94 том 2), колегія суддів також вважає безпідставними, адже за додатком 1 до відповідного розпорядження позивач отримував 100% середньої заробітної плати, як працівник, який залучається до виконання трудових обов`язків. При цьому, пунктом 3.3 вказаного розпорядження було передбачено перелік працівників яким не проводилась виплата заробітної плати (перелік таких працівників приведено у додатку 2 до вказаного розпорядження), серед яких позивач відсутній.

Таким чином, з приведеного вище колегія суддів не встановила наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру, які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Щодо доводів позивача про, те що він в період з 18.04.2022 по 03.05.2022 не перебував у місті Суми, у зв`язку із необхідністю участі у догляді за хворою матір`ю та подальшим її похованням, колегія суддів зазначає, що вказані доводи жодними доказами не підтверджені. Окрім того, згідно з довідки за №737 від 23.10.2023, виданої спеціалістом Куземського старостату Грунської сільської ради (а.с. 106 том 2), ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та на день її смерті проживала одна. Отже, офіційних даних про проживання позивача у с.Куземин станом на день смерті матері, немає. Інформація із вказаної довідки позивачем не спростована.

Твердження позивача в апеляційній скарзі щодо відсутності працівників протягом квітня 2022 року у Сумській міській раді, в тому числі відділу кадрів, не підтверджено жодними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає їх до уваги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що отримання позивачем рішення 05.05.2022 не змінює моменту, з якого позивач міг і повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

За висновками Верховного Суду у даній справі, які викладено у постанові від 02 серпня 2023 року, строк звернення до суду слід було обчислювати з дати коли він дізнався або повинен був дізнатися про звільнення з роботи, а не з дати вручення йому копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки.

Таким чином, враховуючи, що рішення було прийняте 13.04.2022 та опубліковане 27.04.2022 на сайті Сумської міської ради, то у позивача після отримання 05.05.2022 оскаржуваного рішення ще до 27.05.2022 була можливість звернутися до суду з відповідним позовом.

Окрім того, у даному випадку слід зауважити, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання вони повинні бути поважними, реальними або, непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.09.2023 у справі № 260/2099/22.

Натомість матеріали справи не містять доказів вжиття позивачем заходів з метою своєчасного оскарження рішення відповідача, як і доказів, які є об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Наведені позивачем доводи в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду не змінюють моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення прав, свобод та інтересів, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

За таких обставин, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, обґрунтовані у його клопотаннях про поновлення строку звернення до суду, не підтверджують об`єктивну неможливість чи ускладнення для звернення до суду з позовом у встановлений законом строк та не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Посилання позивача щодо неможливості раніше 03.05.2022 звернутися з відповідним позовом до суду, оскільки лише 03.05.2022 на офіційній сторінці Сумського окружного адміністративного суду розміщена інформація про відновлення роботи суду, колегія суддів не приймає до уваги, адже місячний строк після оприлюднення оспорюваного рішення спливав 27.05.2022, а із позовом до суду позивач звернувся лише у червні 2022 року та не надав доказів неможливості звернення із відповідним позовом саме у травні 2022 року, у зв`язку з чим, вказана позивачем обставина щодо роботи суду не доводить поважність пропуску позивачем строку для подання позову з 28.05.2022 по 04.06.2022.

Між тим, відсутність у позивача можливості скористатися комп`ютерною технікою та приймання оскаржуваного в режимі он-лайн, жодними доказами не підтверджено, а тому не вказує на поважність причин пропуску строків звернення до суду з відповідним позовом та не змінює моменту з якого позивач міг і повинен був дізнатися про ухвалення оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції було порушено диспозитивність судового процесу витребувавши у сторін докази, які необхідні були суду виключно для прийняття ухвали на користь відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, адже після скасування Верховним Судом ухвали про повернення позову, судом першої інстанції досліджувались саме обставини на які було вказано у постанові Верховного Суду. Між тим, за положеннями частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що у свою чергу не порушує права позивача на судовий захист.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги позивача про порушення процесуальних норм законодавства у зв`язку з не розглядом заяви позивача про поновлення процесуального строку, оскільки відкриття провадження та витребування доказів судом було вчинено саме для з`ясування обставин у справі щодо дотримання позивачем строків оскарження оспорюваного рішення, а також здійснено це з огляду на приведені позивачем доводи, що він приводив на підтвердження поважності причин пропуску строків звернення до суду з відповідним позовом, в тому числі і в наявних в матеріалах справи.

Інші доводи на, які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Так, ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 по справі № 480/3852/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 09.08.2024