Справа № 320/39642/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 05.03.2019 відповідно до довідки про грошове забезпечення для обчислення пенсії 03.11.2020 виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 92 % сум грошового забезпечення з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 03.11.2020 та без обмеження її максимального розміру;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати і в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), починаючи з 05.03.2019 року відповідно до довідки про грошове забезпечення для обчислення пенсії 03.11.2020 виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 92 % сум грошового забезпечення з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 03.11.2020 та без обмеження її максимального розміру - з урахуванням раніше проведених виплат;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату не отриманої ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за минулий час з 05.03.2019 року суми пенсійних виплат через обмеження їх максимальним розміром та не врахування відсоткового значення основного розміру пенсії у 92 % сум грошового забезпечення з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 03.11.2020 року;

4. Вжити заходів судового контролю за виконанням ухваленого у цій справі рішення шляхом встановлення відповідачу двомісячного строку для подання ним до Київського окружного адміністративного суду звіту про виконання цього судового рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність та щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 92% до 82% сум грошового забезпечення під час здійснення перерахунку та виплати пенсії з 05.03.2019 на підставі довідки від 03 листопада 2020 року №ВСЗ/5518.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 05.03.2019 на підставі довідки від 03 листопада 2020 року №ВСЗ/5518, наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії - 92% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та без обмеження пенсії максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів установлених для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні інших вимог відмовлено (про зобов`язання відповідача у подальшому виплачувати пенсію, а також про здійснення виплати неотриманої з 05.03.2019 суми пенсійних виплат).

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що звертався до суду з іншими адміністративними позовами у справах № 640/24616/19, № 640/679/21 до відповідача у зв`язку протиправними діями останнього щодо належного здійснення перерахунку та виплати пенсії, однак, пенсійний орган, ігноруючи рішення судів та приписи чинного законодавства України, не здійснює нарахування у належному розмірі пенсії з 05.03.2019 відповідно до довідки від 03.11.2020, обґрунтовуючи це різними підставами для невиплати пенсії у належному розмірі. Тому, на переконання апелянта, для забезпечення захисту своїх прав необхідно зобов`язати відповідача виплачувати пенсію, починаючи з 05.03.2019 на підставі довідки від 03 листопада 2020 року №ВСЗ/5518, наданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії - 92% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та без обмеження пенсії максимальним розміром.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, пенсія йому була призначена у розмірі 92 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2020 в адміністративній справі №640/24616/19 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 92% до 82% сум грошового забезпечення; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам», виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 92 % сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату не отриманих ОСОБА_1 сум підвищення пенсії з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії з 05.03.2019; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити виплату не отриманої ОСОБА_1 за минулий час суми пенсійних виплат через обмеження їх максимальним розміром.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2021 в адміністративній справі №640/679/21 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з 05.03.2019 з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення відповідно до оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення 03.11.2020;зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати і виплачувати пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 05.03.2019 з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення, у тому числі усіх додаткових видів грошового забезпечення відповідно до довідки про грошове забезпечення для обчислення пенсії 03.11.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду від 12.10.2021 ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача з 05.03.2019 на підставі довідки від 03.11.2020 №ВСЗ/5518 виходячи із 82% від суми грошового забезпечення з обмеженням максимальним розміром пенсії.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії позивача з урахуванням усіх складових грошового забезпечення в розмірі 92% сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром.

Відповідач листами від 30.06.2022 № 13662-12640/Б-02/8-2600/22, від 16.08.2022 №19711-19302/Б-03/8-2800/22 відмовив у перерахунку пенсії позивача виходячи з 92% сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, посилаючись на те, що рішенням суду від 12.10.2021 у справі № 640/679/21 такого обов`язку на відповідача не покладено.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо перерахунку пенсії з 05.03.2019, виходячи із 82% суми грошового забезпечення та з обмеженням пенсії максимальним розміром, протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що відповідач, обмеживши позивачу виплату пенсії з 05.03.2019 максимальним розміром, діяв протиправно.

Також суд визнав протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру пенсії з 92% до 82% відповідних сум грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 05.03.2019 року відповідно до довідки про грошове забезпечення для обчислення пенсії 03.11.2020 виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 92% сум грошового забезпечення з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення та без обмеження її максимального розміру, а також здійснення виплати суми пенсійних виплат, не отриманих за минулий час з 05.03.2019, то суд дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки заявлені передчасно. Тобто вимога виплачувати пенсію в подальшому направлена на захист від порушень з боку відповідача, які можуть статись в майбутньому при реалізації своїх повноважень, а щодо здійснення виплати недоотриманих сум пенсії, то спір з цього питання у цій справі відсутній, адже відповідачем ще не здійснювався перерахунок пенсії на підставі довідки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача у подальшому виплачувати пенсію, а також про здійснення виплати неотриманої з 05.03.2019 суми пенсійних виплат.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

Приписами ст. 9 вказаного Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3).

У свою чергу, відповідно до ст. 43 Закону пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наведена норма статті 43 Закону безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 826/3858/18.

У свою чергу, питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано ст. 63 Закону, згідно ч. ч. 1, 2, 4 якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно з частинами 2, 6 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 826/4406/16, від 07.11.2019 року у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), від 30.09.2020 року у справі № 806/204/17 (адміністративне провадження № К/9901/20487/18), постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № П/9901/370/18 (провадження № 11-77заі18), від 28.10.2020 року у справі № 9901/153/20 (провадження № 11-201заі20), тобто є сталою.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відповідь на заяву позивача про перерахунок пенсії вказало на відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача, виходячи з 92% сум грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, тому, спору щодо здійснення виплати суми пенсійних виплат, не отриманих за минулий час з 05.03.2019, у цих спірних правовідносинах, не існує.

Відповідач не ухвалював рішення щодо перерахунку призначеної позивачу пенсії на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачу відмовлено у здійсненні виплати суми пенсійних виплат, не отриманих за минулий час з 05.03.2019, то дана позовна вимога є передчасною, та такою, що заявлена на майбутнє.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 05.03.2019 року відповідно до довідки про грошове забезпечення для обчислення пенсії 03.11.2020, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії у 92% сум грошового забезпечення з включенням до неї усіх видів грошового забезпечення та без обмеження її максимального розміру, не підлягає задоволенню, оскільки заявлена на майбутнє, а судовому захисту підлягає лише порушене право.

Посилання апелянта на те, що пенсійний орган на підставі рішення судів у справах № 640/24616/19, № 640/679/21 належним чином не здійснював перерахунок та виплату пенсії, що свідчить про те, що відповідач у подальшому буде здійснювати виплату пенсії у неналежному розмірі, зокрема, з 05.03.2019 відповідно до довідки від 03.11.2020, що призведе до нового звернення до суду з адміністративним позовом, то колегія суддів такі доводи не враховує, оскільки у вказаних адміністративних справах, а також, у справі, яка розглядається, між сторонами склались різні правовідносини, що пов`язані із різними періодами перерахунку пенсії позивача, а також різними підставами як для перерахунку пенсії, так і для відмови відповідачем у перерахунку пенсії. На переконання колегії суддів, такі доводи позивача є думкою про ймовірність у подальшому порушення його прав щодо отримання належного розміру пенсії, про те, як зазначалось, судовому захисту підлягає лише порушене право, а рішення суду не може гуртуватись припущеннях.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення має засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині про зобов`язання відповідача у подальшому виплачувати пенсію, а також про здійснення виплати неотриманої з 05.03.2019 суми пенсійних виплат.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, тому колегія суддів в силу положень ч. 1 ст. 308 КАС України не перевіряє його законність та обґрунтованість в цій частині.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма