Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову

09 серпня 2024 рокупровадження № ЗД/380/20/24

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Андрусів У. Б., розглянувши у письмовому провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Пентаойл» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

у с т а н о в и в:

08.08.2024 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Пентаойл» (далі заявник) про забезпечення позову, у якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення комісії Головного управління ДПС у Львівській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість ТОВ «Пентаойл» пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість № 33953 від 01.08.2024 до набрання законної сили рішенням суду.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що 01.08.2024 комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Львівській області прийнято рішення № 33953 про відповідність ТОВ «Пентаойл» критеріям ризиковості платника податку, а саме п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Вважає, що після віднесення платника податку до категорії ризикових складені ним податкові накладні/розрахунки коригування зупиняються, строк реєстрації кожної податкової накладної значно збільшується, на підприємство покладається додатковий обов`язок щодо надання пояснень та документів, що підтверджує фактичну неможливість здійснення господарської діяльності до часу винесення рішення у справі по суті. Вказує, що прийняття такого очевидно безпідставного та протиправного рішення, фактично блокує роботу заявника та створює суттєву загрозу нормальної роботи його контрагентів, які не мають можливості сформувати податковий кредит за податковою накладною, реєстрація якої зупинена, що у подальшому несе ризики припинення між ними господарських відносин. Наслідком цього є неотримання заявником прибутку, що призведе до того, що у нього будуть відсутні кошти на виплату заробітної плати, сплати митних та податкових платежів.

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення істотно ускладнить ефективний захист прав та інтересів заявника від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності заявника. Просить заяву задовольнити.

Частиною 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 2, 3 ст. 154 КАС України регламентовано що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

З огляду на те, що матеріалів заяви достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, суд не вважає за потрібне розглядати заяву у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення заінтересованих осіб.

Вирішуючи питання щодо наявності/відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд керувався таким.

Інститут забезпечення адміністративного позову унормований ст. 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі.

Частинами 1, 2 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Приписами ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

За правилами ч. 6 ст. 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення повинні бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, перевірити, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Крім того, суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Також суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд вважає, що подана заявником заява про забезпечення позову до подання позову не відповідає зазначеним вище вимогам, з огляду на таке.

Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, який визначає механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, є Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено та/або подано податкову накладну/розрахунок коригування для реєстрації в Реєстрі, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Водночас, пп. 3 п. 11 Порядку № 1165 регламентовано, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначається пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Мінфіну від 12.12.2019 № 520.

За таких обставин відсутні підстави стверджувати, що зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування унеможливлює подальшу реєстрацію цих документів податкової звітності.

Крім того, за правилами п. 5 Порядку №1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2). Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Отже, перевірка контролюючим органом на відповідність критеріям ризиковості платника податків здійснюється при реєстрації кожної податкової накладної/розрахунку коригування, незалежно від факту віднесення платника податків до переліку ризикових, та є передбаченим законом заходом контролю (аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі № 140/8457/20).

Щодо негативних наслідків для господарської діяльності, про які зазначає заявник, суд зважає на те, що безсумнівно рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний негативний вплив на суб`єктів господарювання, зокрема, на їх господарську діяльність. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте, згідно зі ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03.12.2020 у справі №140/8457/20, від 23.11.2023 у справі №140/13016/23, від 08.02.2024 у справі №160/19014/23, від 04.07.2024 у справі №160/7437/24.

Суд критично оцінює покликання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення істотно ускладнить ефективний захист прав та інтересів заявника від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності заявника. Віднесення платників податків до ризикових чи зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН є по суті формою здійснення контролюючим органом податкового контролю, який, зокрема, спрямований і на забезпечення прав та інтересів інших суб`єктів господарювання в частині правильності відображення ними результатів господарської діяльності з метою оподаткування.

Водночас за платником податків залишається право належними документами довести реальність здійснення фінансово-господарських операцій у межах своєї господарської діяльності, та у разі повноти документів щодо цих операцій подальшого ухвалення позитивного рішення про реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування. Та обставина, що надання додаткових документів та пояснень у кожному конкретному випадку вимагає значного часу та зусиль, не може сприйматися як визначена законом підстава для забезпечення позову. Тому суд вважає безпідставним твердження заявника про припинення господарських відносин з контрагентами і не бере до уваги додані до заяви претензії контрагентів.

Наведена правова позиції корелюється з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.10.2020 у справі № 280/2284/20, від 28.09.2023 у справі №120/9931/22 та від 16.11.2023 у справі №600/5531/23-а.

Таким чином, сам факт включення заявника до переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості, не може призвести до зупинення господарської діяльності заявника. Покликання заявника на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №240/32606/23, не є релевантним з огляду на різні обставини справи.

На переконання суду, невжиття заходів до забезпечення позову ніяк не може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цьому спорі, так само як і не виключається можливість для позивача здійснювати ефективний захист та поновлення своїх прав без вжиття відповідних заходів до забезпечення позову у заявлений ним спосіб.

Крім того суд звертає увагу, що усталеною є правова позиція Верховного Суду щодо застосування положень ст. 150, 151 КАС України, викладена, зокрема, але не виключно, у постановах від 25.02.2021 у справі №380/5012/20, від 04.03.2021 у справі №380/5299/20, від 01.12.2021 у справі № 140/11033/20.

У цих постановах Верховний Суд, застосувавши приписи ст. 150, 151 КАС, дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості фактично вирішує спір по суті, що суперечить меті застосування заходів забезпечення позову.

Суд не вбачає підстав для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду.

Отже, перевіривши зазначені у заяві доводи на предмет їх відповідності приписам ч. 2 ст. 150 та ч. 2 ст. 151 КАС України та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Тому у задоволенні заяви ТОВ «Пентаойл» про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 150, 151, 243, 248 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Пентаойл» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Копію ухвали надіслати (надати) заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 09.08.2024.

СуддяАндрусів Уляна Богданівна