Справа № 400/5263/24
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 р. № 400/5263/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , , АДРЕСА_1

до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позов до військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку до 50000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01.06.2023 року по 28.09.2023 року включно;

- зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку до 50000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01.06.2023 року по 28.09.2023 року включно.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та за спірний період приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Відтак, позивач вважає, що має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 50000 грн. Бездіяльність відповідача щодо невиплати вказаної винагороди позивач вважає протиправною.

18.06.2024 р. відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким додаткова винагорода в розмірі 50 000 гривень виплачується військовослужбовцям при одночасному дотриманні наступних умов:

а) залучення військовослужбовців до складу ОВУ, а військовослужбовців, які обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу) - до оперативного (бойового) управління підпорядкованими підрозділами на командному пункті військової частини;

б) здійснення ОВУ (командним пунктом військової частини) оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону або наступу (контрнаступу, контратаки) батальйону включно;

в) виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань у складі ОВУ (на командному пункті військової частини).

Відповідно до п. 3 роз`яснень Департаменту соціального забезпечення вих. № 220/13/7643 від 14.11.2024, виплата додаткової винагорода в розмірі 50 000 гривень військовослужбовцям командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) здійснюється за дні виконання завдань, але не раніше ніж з 29 вересня 2023 року - дня набрання чинності наказу № 566. Проаналізувавши положення про функціональні обов`язки особового складу управління військової частини НОМЕР_1 начальник відділення персоналу ( посада за якою позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ), слід дійти висновку, що в даному положенні не зазначено, що позивач не може бути залучений і не був залучений до виконання завдань оперативного (бойового) управління у складі штабу військової частини НОМЕР_1 . Довідка військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 року № 429 не може бути доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або відповідних заходах, оскільки вона не є довідкою про підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, яка складається з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ№ 168. Наведена довідка не містить в собі жодних відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки: списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань: бойових донесень: рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо. Представник військової частини вважає необґрунтованими посилання Позивача на бойове розпорядження з РВіА ОУВ «Примор`я» №49т від 16.02.2022 р.; бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 20/8т від 17.02.2022 року; наказ командира в/ч НОМЕР_1 №5/дск від 24.02.2022 року; розпорядження ОУВ «Миколаїв» №1421дск від 18.11.2022 року; бойове розпорядження ОУВ «Примор`я» №163т від 29.09.2022 р.; наказ командира військової частини НОМЕР_1 №21/дск від 28.08.2023 року; бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № 3145/дск від 31.08.2023; як на підставу для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 50000 грн., оскільки вказані накази видані по стройовій частині та не є бойовими. Будь-яких інших доказів, на підтвердження того, що ОСОБА_1 в оскаржуваний період виконував бойові (спеціальні) завдання у складі командування та штабу військової частини, що веде воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), у період здійснення зазначених дій або заходів, матеріали справи не містять. Позивач отримував додаткову винагороду , передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 з розрахунку 30 000 грн. в повному обсязі за період з 01 червня 2023 року по вересень 2023 включно. Додаткова винагорода передбачена постановою КМУ від 09.08.2023 №836 в розмірі 50 000 грн. Позивачу не виплачувалась так як він не здійснював відповідних заходів. Отже, дані вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Наказом командира військової частини від 03.01.2020 р. № 2 позивача призначено на посаду начальника відділення персоналу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини від 01.04.2024 р. № 92 позивача виключено зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням у запас.

Позивач посилається на довідку військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 року №429, згідно з якою позивач у період з 24.02.2022 по 28.03.2024, 01.04.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Підставою для видачі довідки вказано:

бойове розпорядження з РВіА ОУВ «Примор`я» №49т від 16.02.2022 р.;

бойовий наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 20/8т від 17.02.2022 року;

наказ командира в/ч НОМЕР_1 №5/дск від 24.02.2022 року;

розпорядження ОУВ «Миколаїв» №1421дск від 18.11.2022 року;

бойове розпорядження ОУВ «Примор`я» №163т від 29.09.2022 р.;

наказ командира військової частини НОМЕР_1 №21/дск від 28.08.2023 року;

бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 № 3145/дск від 31.08.2023;

рапорт начальника відділення персоналу ^-1) штабу військової частини НОМЕР_1 про участь у бойових діях у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, вх. №4825 від 01.04.2024 року.

Суд критично оцінює таку позицію позивача, оскільки нарахування та виплата додаткової винагороди (будь-якого виду) здійснюється на підставі відповідних наказів командира. Тобто, командир військової частини (з урахуванням підтверджуючих документів, фактичних обставин справи та нормативно-правових актів) приймає рішення, яке оформлює відповідним наказом про нарахування та виплату додаткової винагороди військовослужбовцю.

В межах даної справи позивач не оскаржує накази командира військової частини щодо прийнятого рішення про виплату додаткової винагороди без урахування 50000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 01.06.2023 р. по 28.09.2023 р. позивачеві була нарахована та виплачена додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. Відповідні накази командира військової частини позивачем не оскаржувалися.

Відтак, у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати такого виду додаткової винагороди як 50000 грн на місяць.

Щодо права на отримання додаткової винагороди в розмірі 50000 грн у період з червня 2023 року, суд виходить з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 від 9 серпня 2023 р. № 836 були внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168.

Пунктом 3 Змін, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 пунктом 1-1 такого змісту, серед іншого:

«Установити, що на період воєнного стану: військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;».

Відтак, згідно абз. 3 п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

При цьому, згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2023 р. № 836 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується у частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року.

Застосування цих змін (виплата 50000 грн) можливо за певних умов, а саме: ці військовослужбовці, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки).

Позивач вважає, що оскільки він як військовослужбовець виконував свої функціональні обов`язки за посадою начальника відділення персоналу при штабі військової частини, фактично (географічно) перебуваючи у м. Миколаєві, а в цей час регулярні сили військової частини знаходилися на лінії зіткнення (Харківський, Донецький, Херсонський напрямки), то відповідно до абз. 3 п. 1-1 Постанови № 168 він має право на отримання 50000 грн пропорційно часу виконання бойових завдань.

Суд вважає таку позицію хибною, оскільки, по-перше, сам позивач повинен виконувати бойові завдання (розпорядження) у зоні бойових дій, про що повинні бути внесені відповідні записи в бойові журнали та інші облікові документи. По-друге, склад командування ОУС та/або штаб військової частини повинен перебувати на лінії бойового зіткнення на відстані від виконання бойових завдань військовослужбовцями першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач весь період з 01.06.023 р. по 28.09.2023 р. перебував у м. Миколаєві, жодних бойових розпоряджень на лінії зіткнення не виконував. А відтак, у позивача відсутнє право на отримання додаткової винагороди в розмірі 50000 грн на місяць пропорційно часу виконання завдань.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте у спірних правовідносинах позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 19, 241, 244, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку до 50000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01.06.2023 року по 28.09.2023 року включно; зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з розрахунку до 50000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за період з 01.06.2023 року по 28.09.2023 року включно, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 08.08.2024 р.

Суддя Н.В. Лісовська