Справа № 580/4549/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року справа № 580/4549/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо задоволення рапорту ОСОБА_1 , військовослужбовця курсанта відділу підготовки молодших інспекторів центру підготовки молодших інспекторів, щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , військовослужбовця курсанта відділу підготовки молодших інспекторів центру підготовки молодших інспекторів з військової служби, за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Додатково просить стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 проходить військову службу з березня 2023 року. Батько дружини позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи. Донька ОСОБА_2 (дружина позивача), яка зобов`язана згідно ст. 202 СК України утримувати свої непрацездатних батьків, не може виконувати ці обов`язки в зв`язку з виховання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та утриманням непрацездатної матері ОСОБА_5 , яка проживає окремо в зв`язку з розірванням шлюбу. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, однак відповідач відмовив позивачу в звільненні з військової служби. Представник позивача вважає таку відмову протиправною, тому за захистом прав та інтересів позивача звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач проти позову заперечив. 22.07.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у квітні 2024 року позивач звернувся до відповідача із зверненням (рапортом) щодо звільнення з військової служби, враховуючи наявність батька дружини ОСОБА_2 із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, який був зареєстрований в системі електронного документообігу відповідача за № В-418 від 11.04.2024. Відповідач листом від 13.04.2024 повідомило позивача про порядок звернення військовослужбовців до керівництва військової частини. Зазначив, що станом на 12.04.2024 в системі електронного документообігу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону не зареєстрований рапорт позивача про звільнення з військової служби. У подальшому позивач в установленому порядку рапорт не подавав. З указаних підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 08.05.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.03.2023 № 52-ОС «Про особовий склад» позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зарахованого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15.03.2023 № 359-ОС у розпорядження начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону, який прибув для подальшого проходження військової служби з Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України, з 17.03.2023.

Згідно з витягом з наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 05.04.2023 № 100-ОС «Про особовий склад» призначено позивача, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаду техніка-водія першої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) п`ятої прикордонної комендатури швидкого реагування, який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону з 05.04.2023.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону від 15.05.2023 № 226-ОС «Про особовий склад» призначено позивача, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія вогневого відділення третього відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, з 15.05.2023.

Згідно з наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону від 13.11.2023 № 825-ОС «Про особовий склад» призначено позивача, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаду техніка третього відділу прикордонної служби (тип Є) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, з 13.11.2023.

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 058574 від 08.08.2023 батько дружини позивача - ОСОБА_2 (тесть позивача) є особою з інвалідністю ІІ групи з 07.08.2023 безтерміново.

Позивач звернувся до командира військової частини № НОМЕР_2 із рапортом від 04.04.2024 про звільнення його з військової служби у зв`язку з наявністю батька дружини - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи. Рапорт був зареєстрований в системі електронного документообігу відповідача за № В-418 від 11.04.2024.

До рапорту позивач додав такі документи (копії): паспорт ОСОБА_1 , картку ФОПП ОСОБА_1 , паспорт ОСОБА_6 , картку ФОПП ОСОБА_6 , свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 , свідоцтво про народження ОСОБА_7 , свідоцтво про народження ОСОБА_3 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 , паспорт ОСОБА_2 , довідку ІПН ОСОБА_2 , договір довічного утримання, довідку МСЕК серія 12ААБ No258574, висновок №250/1 від 20.03.2023, свідоцтво про розірвання шлюбу від 08.09.2023, пенсійне посвідчення ОСОБА_8 , пенсійне посвідчення ОСОБА_9 .

За результатами розгляду зазначеного рапорту відповідач листом від 13.04.2024 № 08/В-418/435 повідомив позивача, що у військових формуваннях України існує визначений порядок звернення військовослужбовців до керівництва військової частини. Станом на 12.04.2024 в системі електронного документообігу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону не зареєстрований рапорт солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби. У разі подання позивачем рапорту у визначеному законодавством порядку за наявних підстав для звільнення відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порушене питання буде розглянуте по суті.

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому в звільненні з військової служби, за захистом своїх прав та інтересів через свого представника звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень .

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Судом встановлено, що позивач з 17.03.2023 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).

Поряд з цим, статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби. Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону № 2232-XII та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є, зокрема, наявність одного із батьків дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

Як встановив суд, позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення від військової служби від 04.04.2024 на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону 2232-XII у зв`язку з наявністю батька дружини - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІІ групи.

Однак, відповідач листом від 13.04.2024 № 08/В-418/435 повідомив позивача, що у військових формуваннях України існує визначений порядок звернення військовослужбовців до керівництва військової частини. Станом на 12.04.2024 в системі електронного документообігу НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону не зареєстрований рапорт солдата ОСОБА_1 про звільнення з військової служби. У разі подання позивачем рапорту у визначеному законодавством порядку за наявних підстав для звільнення відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порушене питання буде розглянуте по суті.

З приводу наведеного відповідачем у зазначеному листі за результатами розгляду запиту, суд зазначає таке.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (Частина четверта вступу Статуту).

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).

Відповідно до ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення), визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до п. 279 зазначеного Положення військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Згідно з п. 270 Положення 270 звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою - шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється, зокрема, начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 09.03.2023 позивач має військове звання «солдат». Тому, відповідно до п. 270 Положення рішення про його звільнення приймає начальник прикордонного загону.

Пунктом 288 Положення передбачено, що у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення.

Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами першим і другим цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з п. 292 Положення наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Пунктом 293 Положення визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Пункт 294 Положення передбачає, що не допускається виключення військовослужбовця зі списків особового складу органу Держприкордонслужби через звільнення в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування військовослужбовця у відпустці.

Таким чином, у разі видання наказу начальником органу охорони про звільнення військовослужбовця з військової служби в подальшому видається ще наказ про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення позивача.

Тобто, крім наказу про звільнення військовослужбовців відповідно до пунктів 292, 293, 294 Положення військовослужбовець має бути виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а для цього він має прибути до підрозділу.

Як встановив суд, позивач у квітні 2024 року звернувся із рапортом про звільнення з військової служби до командира військової частини № НОМЕР_2 . Однак, із наведених вище законодавчих норм слідує, що позивач повинен був подати рапорт на розгляд свого командира - начальника третього відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, який в разі не можливості вирішення такого рапорту по суті повинен був направити коменданту другої прикордонної комендатури швидкого реагування, а останній передати рапорт на розгляд начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (командира військової частини НОМЕР_2 ).

Тобто, лише за умови, якщо попередні командири не вирішили по суті рапорт позивача, останній міг безпосередньо звернутись до прямого начальника - командира військової частини НОМЕР_2 .

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач, подавши рапорт командиру військової частини № НОМЕР_2 , порушив установлений порядок звернення військовослужбовця з службових питань. Тому суд вважає, що дії відповідача за результатами розгляду зазначеного рапорту щодо надання позивачу листом від 13.04.2024 № 08/В-418/435 роз`яснень щодо порядку звернення військовослужбовців до керівництва військової частини, є законними та обґрунтованими, отже підстави для їй скасування відсутні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО