Справа № 200/4654/24
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року Справа№200/4654/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 липня 2024 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №85 від 17 червня 2024 року про відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні за цим позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано визначені судом докази по справі.

25 липня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та докази по справі, у тому числи, витяги з електронної пенсійної справи позивача, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року повторно витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.

09 серпня 2024 року до суду надійшли докази по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 червня 2024 року засобами вебпорталу позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів на підтвердження його спеціального стажу. За результатами розгляду вказаної заяви відповідач рішенням №85 від 17 червня 2024 року відмовив позивачу в здійсненні перерахунку пенсії. Згідно оскаржуваного рішення відповідачем відмовлено у прийнятті довідок, які підтверджують пільговий характер роботи №5665/27 від 26 грудня 2018 року та №0119-27/14 від 10 січня 2019 року, які видані Державним підприємством «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки, та неврахування зазначеного в них спеціального пільгового стажу при перерахунку пенсії обумовлено тим, що вони видані підприємством на території так званої «Донецької Народної Республіки» (місто Сніжне Донецької області), а тому є недійсним і не створюють правових наслідків.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його конституційні права на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що для підтвердження наявного пільгового стажу за відсутності відповідних записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 19.02.1992 позивачем надано, зокрема, довідки від 26 грудня 2018 року №5665/27 про період роботи з 17 лютого 1992 року по 31 липня 1992 року; від 26 грудня 2018 року №5666/27 про період роботи з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року; від 10 січня 2019 року №0119/-27/14 про періоди роботи з 12 жовтня 1992 року по 18 жовтня 1992 року, з 19 жовтня 1992 року по 24 листопада 1992 року, з 25 листопада 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 21 квітня 1996 року, з 22 квітня 1996 року по 04 липня 1996 року, з 05 липня 1996 року по 20 липня 1997 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року, які видані Відокремленим підрозділом «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки, яке розташоване на тимчасово окупованій території України, тому неможливо провести перевірку достовірності зазначеної в довідках інформації, отже, відповідач позбавлений можливості врахувати їх для перерахунку пенсії позивачу.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

Позивач є одержувачем пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.

11 червня 2024 року позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії.

До зазначеної заяви позивачем було долучено, зокрема, копії довідок вих.№5665/27, вих.№5666/27 від 26 грудня 2018 року та вих.№0119-27/14 від 10 січня 2019 року, які видані Державним підприємством «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки. Доказів протилежного відповідачем не надано.

17 червня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №85 щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено, зокрема, наступне.

« ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , о/р НОМЕР_4 звернувся через вебпортал із заявою №5120 про перерахунок згідно «зміни надбавки».

До заяви для перерахунку пенсії заявник надав довідки, що підтверджують пільговий характер роботи №5665/27 від 26 грудня 2018 року та №0119-27/14 від 10 січня 2019 року, які видані ДП «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1027-VII: будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої статті 9 цього Закону: будь-який акт (рішення, документ) виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є не дійсним і не створює правових наслідків, та відповідно реєстрації не підлягає.

Оскільки до заяви не долучено документи, які є дійсними на території України, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії за заявою №5120 від 11 червня 2024 року.

Згідно із статтями 74, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру» рішення набирає чинності з дня доведення його до відома особи, яка звернулась за призначенням/перерахунком пенсії.».

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, звернувся із цим позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до записів №1-12 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19 лютого 1992 року, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 17 лютого 1992 року по 31 липня 1992 року працював на посаді учня слюсаря поверхні в Ордена Леніна шахті «Міуська» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту;

- з 12 жовтня 1992 року по 18 жовтня 1992 року працював на посаді учня гірничого робітника підземного в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 19 жовтня 1992 року по 24 листопада 1992 року навчався на курсах гірничого робітника підземного з відривом від виробництва, оплатою за підземною тарифною ставкою;

- з 25 листопада 1992 року по 31 грудня 1993 року працював гірничим робітником підземним 3 розряду в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 28 серпня 1995 року по 21 квітня 1996 року працював гірничим робітником підземним 3 розряду в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 22 квітня 1996 року по 04 липня 1996 року навчався професії гірника очисного забою на курсах;

- з 05 липня 1996 року по 20 липня 1997 року працював гірником очисного забою 5 розряду в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року працював гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті у Виробничому об`єднанні по видобутку вугілля «Снежантрацит» шахта «Міуська»;

- з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року працював гірником очисного забою 5 розряду у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Зоря Північна» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія».

Крім того, судом встановлено, що довідка вих.№5665/27 від 26 грудня 2018 року щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 17 лютого 1992 року по 31 липня 1992 року, видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки.

Довідка вих.№5666/27 від 26 грудня 2018 року щодо періоду роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №1 з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року, видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки.

Довідки №0119-27/14 від 10 січня 2019 року щодо періодів роботи ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №1 з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року, видані Відокремленим підрозділом «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки.

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, до загального страхового стажу позивача зараховано періоди роботи з 17 лютого 1992 року по 31 липня 1992 року, з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року, з 01 березня 2005 року по 24 квітня 2005 року, до пільгового страхового стажу за Списком №1 зараховано період з 01 січня 1999 року по 30 жовтня 1999 року.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність прийняття відповідачем рішення від 17 червня 2024 року №85 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Разом із цим, Порядок №637, застосовується в разі коли відсутня трудова книжка, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, (далі Порядок №22-1) при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу зазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм Постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах та відомостей про підземні спуски в шахту, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту безпосередньої зайнятості повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Як встановлено судом вище, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19 лютого 1992 року позивач:

- з 17 лютого 1992 року по 31 липня 1992 року працював на посаді учня слюсаря поверхні в Ордена Леніна шахті «Міуська» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту;

- з 12 жовтня 1992 року по 18 жовтня 1992 року працював на посаді учня гірничого робітника підземного в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 19 жовтня 1992 року по 24 листопада 1992 року навчався на курсах гірничого робітника підземного з відривом від виробництва, оплатою за підземною тарифною ставкою;

- з 25 листопада 1992 року по 31 грудня 1993 року працював гірничим робітником підземним 3 розряду в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 28 серпня 1995 року по 21 квітня 1996 року працював гірничим робітником підземним 3 розряду в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 22 квітня 1996 року по 04 липня 1996 року навчався професії гірника очисного забою на курсах;

- з 05 липня 1996 року по 20 липня 1997 року працював гірником очисного забою 5 розряду в шахті «Заря» Торезького виробничого об`єднання з видобутку антрациту («Торезантрацит»);

- з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року працював гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті у Виробничому об`єднанні по видобутку вугілля «Снежантрацит» шахта «Міуська»;

- з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року працював гірником очисного забою 5 розряду у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Зоря Північна» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія».

Отже, записи, що містяться в трудовій книжці про роботу позивача за періоди з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року, свідчать про зайнятість позивача повний робочий день на підземних роботах. Іншого, зокрема про скорочений або неповний режим роботи протягом цих періодів, в трудовій книжці не міститься.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за №1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162; а вже після 16 січня 2003 року та до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки №1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36.

Також, як встановлено матеріалами справи, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 червня 2024 року №85 в перерахунку пенсії відмовлено у зв`язку з тим, що довідки, які підтверджують пільговий характер роботи №5665/27 від 26 грудня 2018 року та №0119-27/14 від 10 січня 2019 року видані підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території, тому є недійсним і не створюють правових наслідків.

Як вже встановлено судом, довідки вих.№5665/27 від 26 грудня 2018 року щодо періодів роботи ОСОБА_1 з 17 лютого 1992 року по 31 липня 1992 року, вих.№5666/27 від 26 грудня 2018 року щодо періодів роботи позивача на пільгових умовах за Списком №1 з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року, та довідки №0119-27/14 від 10 січня 2019 року щодо періодів роботи позивача на пільгових умовах за Списком №1 з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року, видані Відокремленим підрозділом «Шахта «Зоря» Донецької народної республіки.

Водночас, суд зауважує, що у спірному рішенні відповідач не зазначає, що довідка вих.№5666/27 від 26 грудня 2018 року, яка підтверджує пільговий період роботи позивача з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року на пільгових умовах за Списком №1, також не приймається відповідачем до уваги, оскільки видана підприємством, розташованим на тимчасово окупованій території України. Проте, як вбачається з розрахунку страхового стажу позивача, форма РС-право, до пільгового страхового стажу позивача за Списком №1 зараховано лише частину періоду з 01 січня 1999 року по 30 жовтня 1999 року, зазначеного у довідці вих.№5666/27 від 26 грудня 2018 року.

Проте, суд звертає увагу, що неможливість вчинення державним органом тих чи інших дій, у даному випадку проведення перевірки достовірності відомостей, підтверджених в особових рахунках та визначення сум, на які нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, не може бути підставою для обмеження прав пенсіонера, оскільки це не залежить від волі особи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №808/1735/18.

Окрім того, згідно з пунктом 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема, проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати. Таке право передбачене і в пункті 4.2 Порядку №22-1.

Тому, з наведених норм права слідує, що перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2021 року у справі №2487/68/17, дійшов висновку, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок.

За приписами частин першої та другої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акта органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і підприємства на яких він працював, також утворені відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач має право на зарахування періодів роботи до пільгового стажу, були сформовані до окупації територій України і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув стаж роботи.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа №569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Таким чином, суд не погоджується з висновком відповідача щодо неможливості врахувати вказаних вище відомостей, оскільки підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, з огляду на те, що надання довідок, виправлення недоліків у наявних та можливість перевірки не залежить від волі позивача, оскільки підприємство розташоване на тимчасово непідконтрольній території України, де наразі відбуваються бойові дії.

Разом із цим, як встановлено судом вище, трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у періоди з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року. Записи про зазначені періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, що не заперечується відповідачем.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, приписи законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України №1058-IV, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у періоди з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 15 грудня 1997 року по 30 жовтня 1999 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до пільгового стажу.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі №127/9289/17.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву щодо пенсії.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не врахував позивачу до пільгового страхового стажу періоди роботи з 12 жовтня 1992 року по 31 грудня 1993 року, з 28 серпня 1995 року по 20 липня 1997 року, з 15 грудня 1997 року по 31 грудня 1998 року, з 02 березня 2005 року по 03 квітня 2005 року.

Підсумовуючи, суд висновує, що відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення від 17 червня 2024 року №85.

З огляду на зазначене, оскільки факт перебування на роботах, що дають право на зарахування періодів такої роботи до пільгового страхового стажу підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення від 17 червня 2024 року №85 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права та позитивно вирішуючи вимогу про зобов`язання пенсійний орган повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про перерахунок пенсії, судом враховано процесуальне законодавство щодо розгляду такої категорії спорів, заявлені позовні вимоги та підстави позову.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За таких обставин, позовна заява підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції № від 04 липня 2024 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр-т Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №85 від 17 червня 2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 червня 2024 року про перерахунок пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 09 серпня 2024 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна