Справа № 759/11290/24
Суддя: Бабич Н. Д.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11290/24

пр. № 2-а/759/138/24

12 серпня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2024 р. до суду надійшов зазначений позов через підсистему "Електронний суд".Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить визнати дії протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №2202748 від 21.05.2024 року. Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена без належних доказів та з процесуальними порушеннями норм КУпАП щодо оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 04.06.2024 р. справу прийнято до провадження та у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачам визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

12.07.2024 р. до суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що працівник поліції діяв згідно вимог закону.

15.07.2024 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому останній просив не приймати до уваги відзив на позов, оскільки останній подано з порушенням строку його подання. Також подав до суду додаткові докази у справі, про які було заначено в позовній заяві.

Відповідно до приписів ст.175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати:1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі від 04.06.2024 була отримана відповідачем 05.06.2024 до його електронного кабінету, а тому останній день для подання відзиву це - 20.06.2024 включно, відзив на позовну заяву був направлений засобами поштового зв`язку 05.07.2024 р., тобто з пропуском строку на подання відзиву. У відзиві відповідач не просить поновити строки та не вказує причини його пропуску.

Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Слід зазначити, що подання відзиву є правом відповідача, однак його неподання без поважних причин суб`єктом владних повноважень може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Отже, встановлення судом строку для подання відзиву є заходом забезпечення розгляду справи в межах розумного строку та виключення умов зловживання своїми процесуальними правами відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Метою продовження процесуального строку, встановленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників матеріально-правових відносин, спір між якими вирішується із застосуванням процесуальних засобів.

Враховуючи вищевикладене, з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, дотримання принципу змагальності сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження відповідачу процесуального строку на подання відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції на виконання вимог ухвали суду, в зв`язку з чим вважає за необхідне прийняти поданий відповідачем відзив.

Суд, розглянувши справу, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 22027748 від 21.05.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Оскаржуваною постановою встановлено, що 21.05.2024 року о 16 год. 11 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом "Мерседес", номерний знак НОМЕР_1 , на 105 кв.+900 м. а/д М 06, рухався із швидкістю 94 км/год, в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості 70 км/год), чим перевищив швидкість більше як на 20 км/год., чим порушив пункт 12.9 Б ПДР, вчинивши, тим самим, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість зафіксовано приладом "TruCam LTI 20/20" (серійний номер ТС000771).

Відповідно до п. 12.9 ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.

З матеріалів справи вбачається, що швидкість руху транспортного засобу "Мерседес", номерний знак НОМЕР_2 /год, зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості "TruCam LTI 20/20" (серійний номер НОМЕР_3 ).

Інструкцією з використання прилажу TruCAM передбачено використання лазерного вимірювача як в автоматичному режимі, так і в ручному.

На обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що використання лазерного вимірювача швидкості "TruCam" не стаціонарно вмонтованим способом суперечить вимогам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», тому його застосування незаконне.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 року № 437 затверджено перелік вимірювальної техніки, до якого було включено вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний "LTI 20/20 TruCam".

29.08.2012 року фірмі, яка є виробником "TruCam" видано сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2903-2012.

Нормативно-правові акти, на підставі яких здійснювалися державні приймальні випробування приладу TruCam з подальшою реєстрацією останнього в Державному реєстрі засобів вимірювання техніки і видачею Сертифікату затвердження типу засобів вимірювання техніки втратили чинність.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 TruCam виключений із Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки, в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію є необхідність здійснення їх повірки.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів "TruCam LTI 20/20" № TC 000771 є придатним до застосування на момент фіксації порушення.

Також, прилад отримав свідоцтво про повірку від 11.12.2024 року № 22-01/29823, яке чинне до 11.12.2024 року.

Додатково Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України видано експертний висновок від 07.09.2021 року вих. № 04/05/02-2522 на лазерний вимірювач швидкості "TruCam LTI 20/20" (серійний номер ТС000771), термін дії якого до 07.09.2024 року.

Лазерний пристрій "TruCam" відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для тримання в руках під час вимірювань.

Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач швидкості "TruCam" також може бути встановлений на триногу, що передбачено інструкцією із експлуатації, як передбачено і використання із рук.

При цьому, в незалежності від способу розташування приладу (з рук, з триноги) вимірювання швидкості транспортних засобів, здійснюється автоматично, що не суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

В даному випадку вимірювання швидкості руху було здійснено в спосіб розміщення приладу TruCam по зовнішньому периметру дороги про що й зазначено вст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до закону дозволяється розміщувати фото- і відеотехнічні засоби, що працюють в ручному режимі, у тому числі і техніку, що працює в автоматичному режимі.

Відповідачем у відзиві зазначено, що твердження позивача про те, що в силу ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» інспектор не мав права використовувати зазначений засіб вимірювання техніки не в автоматичному режимі, є хибним, оскільки дана норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарними.

Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання.

Лазерний вимірювач швидкості «TruCam LTI 20/20» здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія.

Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год.

Поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу "TruCam" (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі "TruCam" зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі "TruCam", але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом "TruCam".

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі, під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

На фото та відеозаписі, що наданий відповідачем, чітко видно транспортний засіб, який перевищив дозволену швидкість руху та яким, як встановлено, керував позивач.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 5.70 ПДР дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Згідно пп. «ґ» п. 8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Разом з тим, жодними положеннями КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, частиною 1 ст. 40 вказаного Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого Правилами дорожнього руху швидкісного режиму.

Як стверджував позивач, на автодорозі 105 км. + 900 м. автодороги Київ-Чоп, не діяв дорожній знак 3.29, який б обмежував швидкість руху.

Як вбачається з вимоги № 28 від 14.01.2019 р., Департамента Патрульної поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області адресованої директору Служби автомобільнх доріг у Житомирській області, вимагав встановити на а/д Київ-Чоп (на м. Будапешт через м. Львів, м. Мукачеве і м. Ужгород), 106 км. зі сторони м. Києва та м. Житомира, встановити дорожні знаки 1.1, 1.2 та 3.2, а також інформаційне панно, яке інформуватиме водіїв про наближення до аварійно-небезпечної ділянки.

Відповідно до листа начальника Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області Сергія Носова №1040/04-01 від 06.06.24 дорожній знак 3.29 (70) розташований на 106 км + 063 м автодороги М-06 Київ - Чоп (в напрямку на місто Київ).

Поряд із цим, з наданої відповідачем схемиорганізації дорожнього руху на 105км. + 900 м. автодороги Київ-Чоп, ( в напрямку на місто Київ) вбачається, що дорожній знак 3.29 (70) розташований на 106 км + 063 м., позивача було зупинено за порушення дорожнього знаку 3.29 (70) на шляху дороги на 105 км + 900 м, що свідчить проте, що позивач знаходився в зоні дії знаку 3.29, проїхавши 163 метри в зоні дії дорожнього знаку.

Посилання на те, що вимірювальний прилад має похибку у +- 2 км/год, і ОСОБА_1 не порушував правила дорожнього руху та рухався з допустимою швидкістю руху, а саме 91 км/год, що було відображено на його спідометрі йогоавтомобіля, жодним чином не підтверджено, а навпаки спростовується, оскільки встановлено, що останній рухався зі швидкість 94 км/год. Навіть якщо допустити похибку +- 2 км/год, то ОСОБА_1 перевишив встановлену швидкість більше як на 20 км/год.

Також слід заначити, що вп "МОТОРОЛА VB400 47503", не є вимірювальним приладом як стверджує позивач, а є нагрудним відеореєстратором.(Бодікамерою)

Окрім того посилання позивача на те, що працівник поліції не показав йому результати фіксації швидкості руху автомобіля за допомогою приладу "TruCam" та відмовився надати сертифікат на вказаний пристрій, а також експертний висновок Держспецзв`язку на той пристрій, спростовується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Як вбачається з запису, поліцейський пропонував показати запис та надати вказані сертифікати на, що ОСОБА_1 , відмовився. Також, останій пропонував поліцейському винести постанову на його дружину, оскільки він немає права вчиняти адміністративні правопорушення оскільки перебуває на випробувальному терміні (запис на бодікамері 00:06:19).

Що стосується посилання позивача про те, що відзив підписано неуповноваженою особою слід зазначити наступне.

Частиною третьою статті 43 КАС України передбачено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Водночас в силу положень ст.ст. 131-1, 131-2, абзацу 2 підпункту 11 пункту 16-1 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 01.01.2020 здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що у разі здійснення самопредставництва повноваження особи, яка від імені органу державної влади подає (підписує) заяву, клопотання, скаргу, мають бути підтверджені належними документами, наприклад статутом, положенням, трудовим договором (контрактом) або відомостями про займану посаду.

З матеріалів справи установлено, що відзив підписано ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , має довіреність від Департаменту патрульної поліції, підписаної (виданої) начальноком Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_4 .

Як вбачається з Детальної інформації про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 є уповноваженою особою , тобто є особою яка має право підпису від Департаменту патрульної поліції, в тому числі і видачі довіреності на ім`я ОСОБА_3 .

Відтак, ОСОБА_3 є уповноваженою особою від імені контролюючого органу підписувати, зокрема відзив на позовну заяву на підставі виданої довіреності

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем доведено правомірність складання оспорюваної постанови інспектором поліції.

Підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 14, 15, 19, 139, 241, 242, 244-246, 250, 255, 293, 295, КАС України, ст.ст. 122, 247, ч.1 ст. 121-3 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позову до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів.

Суддя Н.Д. Бабич