Справа № 380/564/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Львівсправа № 380/564/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу та записів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (Відповідач в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- витребувати у військової частини НОМЕР_1 оригінал наказу № 02 від 04 січня 2024 року, матеріали службового розслідування (з додатками) щодо прибуття позивача 21 грудня 2023 року на службу для огляду і аналізу в суді;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього наказом № 02 від 04 січня 2024 року дисциплінарного стягнення «сувора догана»;

- скасувати наказ № 02 командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2024 року та зобов`язати відповідача виплатити належну позивачу грошову премію за грудень 2023 року;

- скасувати записи про накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» в службовій картці та особовій справі ОСОБА_1 , яка знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до наказу № 02 командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «сувору догану». Дане дисциплінарне стягнення позивач уважає протиправним, незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що 21.12.2023 прибув близько 20:00 до пункту постійної дислокації в/ч НОМЕР_1 відповідно до відпускного квитка №635/280 від 16.12.2023, проте дізнався у чергового частини, що його було подано в розшук до ВСП, через те, що позивач 21.12.2023 на 09:00 не з`явився на шикування.

Позивач стверджує, що завчасно 19.12.2023 повідомив командира частини НОМЕР_1 про своє прибуття саме 21.12.2023 згідно відпускного документа і чинного законодавства, а також повторно повідомив, що виїжджає найближчим потягом, отже постійно був на зв`язку і подавати його в розшук у відповідача не було ніяких підстав.

В подальшому відповідачем було проведено службове розслідування, в матеріалах якого, на думку позивача, відсутні докази протиправності його дій, оскільки відповідачем проігноровано наказ про відпустку, відповідно до якого, він мав прибути 21.12.2023 у м. Львів, а також не враховано ст. 255 Цивільного Кодексу України та п. 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач зазначає, що для притягнення особи до відповідальності за будь-яке правопорушення має бути обов`язково встановлено: обставини (час) і наслідки виникнення недоліків в діяльності військовослужбовця; конкретні дії чи бездіяльність, що призвели до правопорушення, чи які сприяли шкідливим наслідкам або створювали іншу загрозу; наявність причинного зв`язку між виявленими порушеннями, з приводу яких було призначено службове розслідування, та неправомірними діями; конкретні неправомірні дії позивача; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання мною службових обов`язків.

На переконання позивача, жодного правового аргументу відповідачем наведено не було, а обвинувачення є безпідставними, стверджує, що матеріалів розслідування і копію наказу надати не дозволив командир в/ч НОМЕР_1 , чим порушив право позивача на інформацію.

Саме тому позивач просить визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього наказом № 02 від 04 січня 2024 року дисциплінарного стягнення «сувора догана», скасувати наказ № 02 командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2024 року та зобов`язати відповідача виплатити належну позивачу грошову премію за грудень 2023 року, а також скасувати записи про накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» в службовій картці та особовій справі ОСОБА_1 , яка знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 .

У відповіді на відзив позивач підтримав мотиви, наведені у позовній заяві і адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що 06.12.2023 позивач подав рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 календарних діб з 16.12.2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №379 від 16.12.2023 майору ОСОБА_1 надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 16.12.2023 по 20.12.2023 5 діб.

Начальник адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 вручив майору ОСОБА_1 відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, де зазначено про обов`язок з`явитись до місця служби у військову частину НОМЕР_1 21.12.2023.

21.12.2023 з рапорту чергового військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 та рапорту начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_4 (вх. №1213 від 21.12.2023), стало відомо, що майор ОСОБА_1 , 21.12.2023 року о 09:00 не прибув на ранкове шикування на службу з відпустки за сімейними обставинами, в яку вибував 16 грудня 2023 року терміном на 5 (п`ять) діб з 16.12.2023 - по 20.12.2023.

За фактом не прибуття 21.12.2023 з відпустки до військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 та метою уточнення причин і умов, що сприяли не прибуттю з відпустки, а також встановлення ступеня вини, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 21.12.2023 року №334 «Про призначення службового розслідування».

За наслідками службового розслідування складений акт, де констатовано недбале виконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 . Під час службового розслідування поважних причин не прибуття вчасно на військову службу не встановлено.

Відповідач зазначає, що в акті відповідного службового розслідування було встановлено порушення майором ОСОБА_1 вимог статей 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з врахуванням статей 45, 48, 55, 86 відповідно, запропоновано в зв`язку з цим розглянути питання про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 № 2 про результати службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин до майора ОСОБА_1 за недбале виконання службових обов`язків порушення статті 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з врахуванням статті 45, 48, 55, 86 застосовано дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Пунктом 4 наказової частини оскаржуваного позивачем наказу за невихід на службу без поважних причин відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, ОСОБА_1 премію за грудень 2023 року не виплачувати.

Щодо того, в чому, власне, полягали протиправні дії позивача в спірних правовідносинах, які не відповідали вимогам вищезазначених статей, відповідач зазначає, що такими діями є те, що позивачу була надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 16.12.2023 по 20.12.2023 терміном 5 діб, відповідно до розпорядку дня мав прибути 21.12.2023 о 09 год. 00 хв.

Позивач будучи обізнаним та проінструктованим про необхідність прибуття з відпустки 21.12.2023 о 09 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 на ранкове шикування, не вийшов на службу 21.12.2023 о 09 год. 00 хв. Перебував поза межами місця несення служби до 20 год. 05 хв. 21.12.2023 про що він сам і стверджує в своїй позовній заяві без відповідного на те дозволу та без окреслення поважних причин, чим не виконав наказ/розпорядження свого безпосереднього начальника та порушив розпорядок дня, який встановлений командиром військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач стверджує, що зважаючи на службове становище позивача та його добру обізнаність в вимогах законодавства він, тим самим не виконав вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, не вийшов на службу без поважних причин, що суперечить вимогам, в тому числі ст. 4 Дисциплінарного статуту, за порушення вимог якої його і було притягнуто до дисциплінарної відповідальності наказом командира частини НОМЕР_1 .

Тобто рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було прийнято виходячи з доведених належним чином його протиправних дій та порушення ним вищезазначених норм законодавства та за наявності вини військовослужбовця у їх скоєнні, котрі підтвердженні актом службового розслідування.

Водночас в рапорті позивача щодо надання відпустки не міститься та не зазначено пропозиції щодо необхідності йому часу, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад.

Щодо ст. 255 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування свого несвоєчасного прибуття з відпустки, то позивач мав би процитувати ч. 1 ст. 255 зазначеної статті цілком «Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №34 від 25.12.2022 року, додатком №1 встановлено розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 на 2023 рік, згідно якого початок робочого дня розпочинається 09 год. 00 хв., а кінець робочого дня 18 год. 00 хв.

Враховуючи те, що з позивачем проведений інструктаж про порядок вибуття та прибуття з відпустки, доведено правила постановки та зняття з обліку, доведено ким може бути продовжена відпустка з поважних причин та віддано безпосереднім командиром наказ/розпорядження про необхідність прибуття по завершенню відпустки 21.12.2023 о 09:00 на ранкове шикування до військової частини НОМЕР_1 , проте, позивачем свідомо не виконано та проігноровано відданий йому наказ/розпорядження, внаслідок чого він не вийшов на службу без поважних причин о 09:00 21.12.2023, при чому доказів що би підтверджували законність відсутності на військовій службі станом на 09 год 00 хв 21.12.2023 не надав.

З огляду на вищенаведене просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, ухвалою суду від 15 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін, витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії: спірного наказу № 02 від 04 січня 2024 року; матеріалів службового розслідування та усіх доказів, які слугували підставою для прийняття спірного наказу № 02 від 04 січня 2024 року; службової картки та особової справи позивача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивач, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старший офіцер відділення спеціальних дій загону спеціальних дій, військове звання майор.

06.12.2023 позивач подав рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 календарних днів з 16.12.2023 року. Адреса, за якою буде проводитись відпустка вказано: АДРЕСА_1 . Оповіщення проводити за номером: 097-37-93-107. З правилами поводження у громадських місцях ознайомлений, по заходам безпеки проінструктований.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині №379 від 16.12.2023 майору ОСОБА_1 надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням періоду з 16.12.2023 по 20.12.2023 5 діб.

Начальник адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 вручив майору ОСОБА_1 відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, в якому зазначено про обов`язок з`явитись до місця служби у військову частину НОМЕР_1 21.12.2023.

21.12.2023 з рапорту чергового військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 та рапорту начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_4 (вх. №1213 від 21.12.2023), стало відомо, що майор ОСОБА_1 , 21.12.2023 року о 09:00 не прибув на ранкове шикування на службу з відпустки за сімейними обставинами, в яку вибував 16 грудня 2023 року терміном на 5 (п`ять) діб з 16.12.2023 - по 20.12.2023.

За фактом неприбуття 21.12.2023 з відпустки до військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 та з метою уточнення причин і умов, що сприяли неприбуттю з відпустки, а також встановлення ступеня вини, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 21.12.2023 року №334 «Про призначення службового розслідування».

За наслідками службового розслідування складено акт від 04.01.2024, в якому зазначено про недбале виконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 та відсутність поважних причин не прибуття позивача вчасно на військову службу.

В акті службового розслідування було встановлено порушення майором ОСОБА_1 вимог статей 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з врахуванням статей 45, 48, 55, 86 відповідно, запропоновано в зв`язку з цим розглянути питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 № 2 «Про результати службового розслідування за фактом невиходу на службу без поважних причин майором ОСОБА_1 » за недбале виконання службових обов`язків порушення статті 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та з врахуванням статті 45, 48, 55, 86 старшого офіцера відділення спеціальних дій майора ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана».

Пунктом 3 наказу від 04.01.2024 № 2 наказано Начальнику відділення персоналу штабу занести дисциплінарне стягнення до службової картки майора ОСОБА_1 та ознайомити встановленим порядком.

Пунктом 4 наказової частини наказу від 04.01.2024 № 2 за невихід на службу без поважних причин впродовж робочого дня (відповідно до розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 ) 21.12.2023 року, відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, ОСОБА_1 премію за грудень 2023 року не виплачувати.

Вважаючи протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення «сувора догана» відповідно до наказу № 2 командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2024 року, а також те, що відповідачем неправомірно позбавлено позивача премії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд застосував наступні норми права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24 березня 1999 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 3), який продовжувався і триває до сьогодні.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту ЗСУ усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацами 2, 4 ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Згідно із ст. 12 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 129 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Внутрішній порядок досягається:

глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України;

чіткою організацією бойової підготовки;

зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом;

неухильним виконанням розпорядку дня;

додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України (стаття 130 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Згідно із ст. 200 Статуту внутрішньої служби ЗСУ розподіл часу у військовій частині протягом доби і протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким встановлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання й побуту особового складу підрозділів, штабів.

Розпорядок дня встановлюється командиром (начальником) відповідно до завдань, покладених на військову частину, та залежно від пори року.

Розпорядок дня затверджується на навчальний рік (період навчання) і може уточнюватися командиром (начальником) на час проведення навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді, варті тощо з урахуванням особливостей їх виконання.

Згідно ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Отже аналізуючи наведені норми, суд приходить до переконання, що позивач як військовослужбовець повинен бездоганно і неухильно дотримуватись порядку і правил, які встановлені Дисциплінарним статутом, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. А у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Згідно із оскаржуваним наказом № 2 від 04.01.2024 підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності були обставини недбалого виконання службових обов`язків та порушення ним статей 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Судом встановлено, що підставою для проведення службового розслідування, за результатами якого винесено наказ № 2 від 04.01.2024, був виявлений факт несвоєчасного прибуття з відпустки військовослужбовця ОСОБА_1 .
Матеріалами справи підтверджено, що 06.12.2023 позивач подав рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 календарних днів з 16.12.2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 379 від 16.12.2023 майору ОСОБА_1 надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням періоду з 16.12.2023 по 20.12.2023 5 діб.

Начальник адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 вручив майору ОСОБА_1 відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, в якому зазначено про обов`язок з`явитись до місця служби у військову частину НОМЕР_1 21.12.2023.

Як слідує зі змісту рапортів від 21.12.2023 чергового військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 та начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_4 (вх. №1213 від 21.12.2023), майор ОСОБА_1 21.12.2023 року о 09:00 не прибув на ранкове шикування на службу з відпустки за сімейними обставинами, в яку вибував 16 грудня 2023 року терміном на 5 (п`ять) діб з 16.12.2023 - по 20.12.2023.

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 21.12.2023 року № 334 «Про призначення службового розслідування». За наслідками службового розслідування складено акт службового розслідування від 04.01.2024, в якому зазначено про недбале виконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 та відсутність поважних причин не прибуття позивача вчасно на військову службу з відпустки за сімейними обставинами, в яку вибував 16 грудня 2023 року терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023.

Відповідно до рапорту чергового військової частини майора ОСОБА_3 (вх. №1216 від 21.12.23) майор ОСОБА_1 прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 о 20:05 21.12.2023, що не заперечується позивачем.

Відповідно до письмових пояснень від 26.12.2023 наданих позивачем під час службового розслідування, ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що 19.12.2023 письмово за допомогою програмного забезпечення «Signal» повідомив командира військової частини НОМЕР_1 про те, що займається пошуком нового місця служби і 21.12.2023 планує прибути у військову частину НОМЕР_1 , при цьому зранку зможе забрати оригінал рекомендаційного листа з нового місця служби і одразу вирушить до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Ніяких заперечень від командира військової частини він не отримав, оскільки це взаємний інтерес у переведенні на нове місце служби. По прибуттю 21.12.2023 близько 20 години 00 хвилин в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , з подивом дізнався про те, що його подано у розшук і в доповідь на Військову службу правопорядку та Сил спеціальних операцій (начебто на телефонні дзвінки не відповідав, хоча в месенджерах був доступний).

Також в поясненнях позивач зазначив, що відповідно до ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», ним виконані всі вимоги, порушень відповідно до вимог КУпАП або ККУ не існує. Отже правових підстав для притягнення до відповідальності немає.

Стосовно таких доводів позивача, суд відзначає, що жодних доказів щодо оголошення майора ОСОБА_5 в розшук ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять. А суд надає оцінку в межах спірних правовідносин виключно щодо підстав і порядку накладення дисциплінарного стягнення на позивача відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Щодо дотримання вимог п. 18 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині можливості надання додаткових днів для проїзду до місця проведення відпустки і назад, суд враховує наступне.

Так, Положеннями п. 18 ст. 10 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям може відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення, тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець, враховуючи обмеження визначенні п. 17 цієї статті, а саме: «в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів».

Водночас реалізація такої можливості вимагає дотримання певного механізму визначеного, зокрема, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами).

Змістом п. 8.12 цієї Інструкції визначено, що військовослужбовець має подати командиру підрозділу рапорт про надання відпустки, в якому зазначається: вид відпустки; тривалість відпустки в календарних днях; адреса, за якою буде проводитися відпустка, та контактний номер телефону для оповіщення; вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки; пропозиція щодо тимчасового покладання на час відпустки виконання обов`язків військовослужбовця на іншу посадову особу (за потреби).

Рапорт військовослужбовця, підписаний командиром підрозділу, за підпорядкованістю подається для прийняття рішення командиру військової частини через штаб військової частини.

Розрахунок часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, здійснює штаб військової частини з огляду на віддаленість і тривалість проїзду до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку за видом транспорту, обраним військовослужбовцем (але не більше двох діб в один кінець), та з урахуванням пропозиції військовослужбовця. Військовослужбовцям, які вибувають у відпустку, видаються відпускні квитки встановленого зразка.

Військовослужбовець, який не вибув до зазначеного в рапорті місця проведення відпустки або не в змозі надати підтвердження постановки на облік, прибуває до військової частини наступного дня після закінчення строку відпустки, визначеного пунктами 1, 12, 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд детально проаналізував рапорт ОСОБА_1 від 06.12.2023 вх. №1125, що став підставою надання відпустки, і констатує, що у його змісті не були зазначені усі дані (вид транспорту, обраний для слідування у відпустку, тривалість часу для проїзду до місця проведення відпустки в межах України та у зворотному напрямку, який потрібен з огляду на віддаленість місця проведення відпустки), які є обов`язковими для реалізації можливості отримання відпустки передбаченої п.18 ст.10-1 спеціального Закону.

Таким чином, відповідач виконав розрахунок часу, який був відповідно вказаний у рапорті позивача.

Відтак, ОСОБА_1 була надана відпустка за сімейними обставинами із визначенням конкретного періоду з 16.12.2023 до 20.12.2023, що і зазначено у наказі командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 379 від 16.12.2023.

Позивачу видано відпускний квиток від 16.12.2023 № 635/280 про надання відпустки терміном на 5 діб з 16.12.2023 по 20.12.2023, відповідно до якого ОСОБА_1 після закінчення строку відпустки зобов`язаний прибути до місця служби у військову частину НОМЕР_1 21.12.2023.

Матеріалами службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.12.2023 року №334 «Про призначення службового розслідування» встановлено, що позивачу було доведено вимоги наказу командира військової частини № 379 від 16.12.2023 щодо терміну і умов перебування ним у відпустці за сімейними обставинами (включно із датою повернення).

Так, згідно пояснень начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 під час видачі відпускного квитка проінструктовано ОСОБА_1 про обов`язок прибуття його з відпустки о 09:00 21.12.2023 на ранкове шикування та необхідність передати відпускний квиток до адміністративної групи штабу. Напередодні прибуття з відпустки 19.12.2023 позивач повідомив, що прибуде ввечері 21.12.2023, на що молодший лейтенант ОСОБА_4 відповів про необхідність прибуття на ранкове шикування, оскільки відпустка надана з 16.12.2023 по 20.12.2023.

Як зазначено судом вище, відповідно до вимог статті 130 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішній порядок досягається неухильним виконанням розпорядку дня.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 34 від 25.12.2022 року (додаток №1) встановлено розпорядок дня військової частини НОМЕР_1 на 2023 рік, згідно якого початок робочого дня розпочинається 09 год.00 хв., а кінець робочого дня 18 год. 00 хв.

Проте, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в порушення наведених вимог позивач прибув до військової частини о 20 год. 05 хв. 21 грудня 2023 року, тобто після завершення робочого дня, водночас рапорт, щодо причини запізнення позивачем не надано, позначки у відпускному квитку про причини затримки також відсутні.

Доводи позивача про те, що часові обмеження на повернення з відпустки протягом 21.12.2023 спливають до 00 год.00 хв., як і покликання на вимоги ст. 255 Цивільного Кодексу України, суд відхиляє, як необґрунтовані, позаяк власноручний підпис ОСОБА_1 у відпускному квитку від 16.12.2023 № 635/280 в розділі пам`ятка військовослужбовцю свідчить, що позивач погодився з тим, що його проінструктовано та ознайомлено з порядком вибуття до відпустки, а також повернення до військової частини.

Отже, суд висновує, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного прибуття позивача з відпустки та порушення розпорядку дня, який встановлено у військовій частині НОМЕР_1 внаслідок недбалого виконання службових обов`язків та порушення статті 11, 12, 16, 130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Також суд враховує, що жодних доказів, які б підтверджували поважність причин несвоєчасного повернення позивача з відпустки матеріали справи не містять, більше того, доказів які б підтверджували законність його відсутності на військовій службі 21.12.2023 позивач не надав.

Стосовно доводів позивача про порушення права на інформацію, яка виразилась у ненаданні матеріалів розслідування та копії спірного наказу, суд враховує наступне.

Наказом Міністерством оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371 визначено порядок проведення службових розслідувань в Збройних Силах України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, під час проведення службового розслідування, позивач надавав письмові пояснення, які знаходяться в матеріалах службового розслідування та містяться в матеріалах справи. Тобто, про хід проведення службового розслідування позивачу було відомо.

Окрім того, позивач не був позбавлений права, визначеного пунктом 3 Розділу ІV Порядку проведення службових розслідувань в Збройних Силах України від 21.11.2017 № 608, на звернення з письмовим рапортом щодо ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення.

Водночас, доказів того, що позивач звертався з письмовим рапортом щодо ознайомлення з висновками службового розслідування, як і доказів, що йому було відмовлено відповідачем у реалізації цього права, матеріали справи не містять.

Оцінивши в сукупності докази у справі, зваживши на всі аргументи та доводи сторін, суд встановив, що командир військової частини НОМЕР_1 , приймаючи спірний наказ від 04.01.2024 № 2, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, з дотриманням принципу пропорційності в застосуванні дисциплінарного стягнення, оспорюване рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту вид стягнення визначається начальником (командиром) особисто на підставі висновку службового розслідування. Для притягнення до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку.

Тобто, підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Згідно з висновками Верховного Суду у постанові від 22 червня 2023 року у справі №380/12332/20, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Зазначені висновки узгоджуються з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.

Адміністративний суд в силу вимог частини третьої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.

З урахуванням встановлених обставин та наведених правових положень, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як «сувора догана» та дотримано наведені приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього наказом № 02 від 04 січня 2024 року дисциплінарного стягнення «сувора догана» та скасування наказу № 02 командира військової частини НОМЕР_1 від 04 січня 2024 року, задоволенню не підлягають.

Щодо позбавлення позивача премії за грудень 2023 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 наказу від 04.01.2024 № 2 передбачено за невихід на службу без поважних причин впродовж робочого дня (відповідно до розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 ) 21.12.2023 року, відповідно до пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, ОСОБА_1 премію за грудень 2023 року не виплачувати.

Відповідно до п. 1 розділу XVI («Преміювання») Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройним Силам України та деяким іншим особам, затвердженого Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, далі Порядок) командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Тобто, преміювати чи ні військовослужбовця - це виключне право командира, а не його обов`язок.

Пунктом 3 Порядку, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

За приписами п. 5 Порядку військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, в тому числі, і в такому випадку: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

З огляду на викладене, суд зазначає, що у зв`язку із встановленням в грудні 2023 року факту несвоєчасного прибуття з відпустки ОСОБА_1 та накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани», відповідачем правомірно позбавлено позивача премії за грудень 2023 року.

Отже, позбавлення позивача премії за грудень 2023 року, з урахуванням зазначених у спірному наказі обставин, відповідає пункту 5 Порядку № 260, відтак підстави для задоволення позовних вимог у цій частині у суду відсутні.

Як наслідок, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога позивача щодо скасування записів про накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» в службовій картці та особовій справі ОСОБА_1 , яка знаходиться у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ч. 1, ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу та записів - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна