Справа № 638/13722/24
Суддя: Латка І. П.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/113/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у залі суду м. Харкова адміністративну справу за позовом адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

29 липня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 336-п від 24 червня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була винесена постанова № 336-п по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що 24.06.2024 року о 08 годині 45 хвилин у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року (зі змінами), у порядку, визначеному п.7 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - при супроводженні позивача органами НПУ до ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію: під час перевірки, відповідно до наданих та наявних у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 документів було виявлено, що позивач не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 11.06.2024 для визначення призначення на особливий період. Своєю бездіяльністю порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 п. 2 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 р. №1487, абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач зазначає, що про розгляд вказаної справи та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення його ніхто не повідомляв, копія постанови була йому вручена у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 15.07.2024 року. На переконання позивача, вказана постанова не відповідає вимогам закону, є необґрунтованою, а також прийнятою із значними порушеннями процесуальних норм, і за таких умов підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що постанова підлягає скасуванню з тих підстав, що посадовою особою не було складено протоколу, що передбачено вимогами ст. 251 КУпАП, не відбиралося пояснення, як у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були роз`яснені права, не було повідомлено про дату та час розгляду справи, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості надати докази поважності неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11.06.2024 року. Крім того, як вбачається зі змісту постанови, позивач не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 11.06.2024 року для визначення мого призначення на особливий період, однак, виходячи з тексту самої повістки, позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних. Таким чином, мотивувальна частина постанови не відповідає суті самої повістки.

Обґрунтовуючи поважність причин неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначений у повістці час, позивач посилається на те, що знаходися на амбулаторному лікуванні у лікаря невропатолога КП «Близнюківська ЦРЛ» з 10 по 13 червня 2024 року, в подальшому з 14 по 28 червня 2024 року знаходився на лікуванні у зв`язку гострим бронхітом, а з 02 по 10 липня 2024 року проходив лікування в стаціонарному неврологічному відділенні КНП «Лозівське ТМО». Крім того, незважаючи на захворювання, враховуючи повістку на 11.06.2024 року, позивач 15.06.2024 року оновив свої дані в ЦНАП.

Оскільки всі ці обставини не були досліджені під час винесення постанови № 336-п по справі про адміністративне правопорушення, позивач вважає її безпідставно та незаконною.

Крім того, позивач зазначає, що вимоги закону, порушення яких йому інкримінується у постанові, стосуються визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період, а не уточнення облікових даних, що також свідчить про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам законодавства.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Встановлено відповідачу строк п`ять днів на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися.

Враховуючи положення ст. 286 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутністю сторін на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 24 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 336-п по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Фактичною підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що 24.06.2024 року о 08 годині 45 хвилин у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року (зі змінами), у порядку, визначеному п.7 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - при супроводженні органами НПУ до ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 було встановлено факт порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію: під час перевірки, відповідно до наданих ОСОБА_1 та наявних у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 документів було виявлено, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом до другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 11.06.2024 для визначення його призначення на особливий період. Своєю бездіяльністю порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 п. 2 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 р. №1487, абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави (ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (тут і далі в редакції Закону станом на 11 червня 2024 року) громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності та громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, підготовки громадян України до військової служби, взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом (ч.1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (тут і далі в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Відповідно до абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення (п. 3 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487).

За порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, передбачена адміністративна відповідальність відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, і продовжує свою дію на час вчинення розгляду справи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що починаючи з 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, що підтверджується Витягом № 2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, 07 червня 2024 року отримав повістку № 256, за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою, вказаною у повістці, на 11 червня 2024 року о 09:00 год для уточнення облікових даних.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 у визначені у повістці дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився. Вказана обставина також визнається відповідачем, а відтак не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України.

Таким чином, ОСОБА_1 , який отримав повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, однак не виконав покладений на нього ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язок щодо прибуття у зазначені у ній місце та строк. Також ОСОБА_1 у строк не більше трьох діб від визначених у повістці дати і часу не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_5 про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до ІНФОРМАЦІЯ_5 або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що з 10 по 13 червня 2024 року ОСОБА_1 знаходися на амбулаторному лікуванні у лікаря невропатолога КП «Близнюківська ЦРЛ», з 14 по 28 червня 2024 року ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у зв`язку гострим бронхітом, з 02 по 10 липня 2024 року проходив лікування в стаціонарному неврологічному відділенні КНП «Лозівське ТМО».

Оцінюючи поважність причин неприбуття ОСОБА_1 у зазначені у повістці місце та строк, суд враховує, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що поважною причиною неявки може бути визнано хвороба громадянина, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк.

Водночас, обов`язковою умовою для визнання хвороби громадянина поважною причиною неприбуття у зазначені у повістці місце та строк є та обставина, що внаслідок такої хвороби громадянин був позбавлений об`єктивної можливості особисто прибути у визначені пункт і строк.

На переконання суду, перебування позивача на амбулаторному лікуванні не є поважною причиною для неприбуття у зазначені у повістці місце та строк, оскільки таке лікування здійснюється без госпіталізації особи до медичного закладу, не свідчить про ургентний стан особи, лікування полягає у наданні медикаментозної та/або маніпуляційної допомоги хворому, та не свідчить про об`єктивну неможливість особи самостійно пересуватись та не звільняє від виконання обов`язків, покладених законом.

Такий висновок суду підтверджується також фактичними обставинами справи, а саме 15 червня 2024 року ОСОБА_1 , який в цей час перебував на амбулаторному лікування у ФОП ОСОБА_4 , мав об`єктивну можливість та прибув до ЦНАП, де оновив свої військово-облікові дані, хоча цього ж дня мав об`єктивну можливість прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» повідомити про причини свого неприбуття у зазначені у повістці місце та строк.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , який отримав повістку про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не з`явився у зазначені у ній місце та строк без поважних причин в умовах особливого періоду, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 п. 2 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, викладених у Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 р. №1487, абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд встановив, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у зв`язку з чим правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 розглянуто упровадженою на те посадовою особою відповідно до ст. 235 КУпАП. Під час розгляду справи посадовою особою дотримано вимоги ст. 280 КУпАП.

Судом не встановлено порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

За таких обставин, безпідставними є посилання ОСОБА_1 на неправомірність нескладання протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, оскільки він не з`явився без поважних причин на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, був належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, що підтверджується його розписку про отримання повістки, а відтак розгляд справи без складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснено відповідно до вимог закону.

Суд також відхиляє доводи ОСОБА_1 , у зв`язку з неповідомлення його про дату та час розгляду справи він був позбавлений можливості надати докази поважності неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11.06.2024 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена 24 червня 2024 року, тобто через 13 днів після вчинення правопорушення, а відтак у ОСОБА_1 , який окрім того 15 червня 2024 року у ЦНАПі уточнив військово-облікові дані, було достатньо часу та у нього була об`єктивна можливість надати докази поважності неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 11.06.2024 року, однак він цим правом не скористався з невідомих причин.

Інші доводи позивача, зокрема щодо невідповідності зазначених у постанові порушень змісту повістки, а саме у постанові зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 для визначення призначення військовозобов`язаного на особливий період, тоді як у повістці було зазначено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення облікових даних, мають формальний характер, жодним чином не спростовують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Суд наголошує, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі №500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року по справі №400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

Не звільняє від відповідальності ОСОБА_1 самостійне оновлення військово-облікових даних у ЦНАП, оскільки його притягнуто до адміністративної відповідальності не за неуточнення військово-облікових даних, а за неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 без поважних причин.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що постанова №336-П від 24 червня 2024 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про залишення оскаржуваної постанови без змін, а позову без задоволення.

Розподіляючи судові витрати, суд керується статтею 139 КАС України та враховуючи відмову у позові, покладає судові витрати у виді судового збору, понесені позивачем, на останнього.

Відповідно до ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 286 ч. 2 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Суд вважає, що позивач пропустив встановлений строк для оскарження постанови з поважних причин, оскільки про складення у відношенні нього матеріалів про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення дізнався лише 15 липня 2024 року, у зв`язку з чим наявні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом про оскарження вищевказаної постанови.

Керуючись ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення № 336-п від 24 червня 2024 року про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення без задоволення, а постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 № 336-п від 24 червня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 серпня2024 року.

Суддя І.П. Латка