Справа № 580/7579/24
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 серпня 2024 року справа № 580/7579/24

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Руденко А. В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо невірного розрахунку індексації грошового забезпечення, встановлення розміру підвищення грошового забезпечення, встановлення розміру індексації-різниці грошового забезпечення, визнання протиправними дій щодо невиплати індексації-різниці грошового забезпечення, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2024 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невірного розрахунку розміру підвищення грошового забезпечення та суми індексації-різниці позивача, ОСОБА_1 в місяці підвищення посадових окладів, березень 2018 року;

- встановити, що розмір підвищення грошового забезпечення позивача, ОСОБА_1 , у березні 2018 року склав 462,11 грн;

- встановити, що розмір індексації-різниці грошового забезпечення позивача, ОСОБА_1 , у березні 2018 року з урахуванням вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 склав 4001,04 грн;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати позивачу, ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2020;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача, ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 26.02.2020 року в сумі 95 611,06 грн.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття позовного провадження, суддя виходить з такого.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням суду в адміністративній справі № 580/3995/20 визнано протиправні дії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язано:

- нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26.02.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), урахуванням раніше виплачених сум індексації.

- нарахувати та виплатити позивачу, індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2020 із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

На виконання рішення суду в частині зобов`язання виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26.02.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008, Військова частина НОМЕР_1 , виплатила позивачу 79 159,72 грн.

Представник позивача, звернувся із запитом до відповідача щодо виконання рішення суду в іншій його частині, а саме нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2020 із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку №1078.

Відповідач, листом від 09.07.2024 № 36/1870 відмовив у перерахунку індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 26.02.2020 із урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку №1078.

Відповідач також повідомив, що відповідно до методу розрахунку підвищення грошового забезпечення для визначення індексації-різниці, доведеного листом Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 31.05.2024 №220/13/4101, підвищення грошового забезпечення в місяці підвищення (березень 2018 року) посадових окладів склало 7 621,93 грн.

Однак, позивач та його представник вважають такий розрахунок відповідача противоправним та таким, що суперечить правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 29.03.2021 року у справі № 380/5493/21.

Згідно інформації у системі «Діловодство спеціалізованого суду» постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 в адміністративній справі № 580/3995/20 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2020 із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6, пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

Отже, з позовної заяви вбачається, що предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2020 на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 в адміністративній справі № 580/3995/20.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суддя зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18.

Суддя зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судового рішення в іншій справі, а тому позивач, має встановлене процесуальним законом право в порядку статті 383 КАС України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З урахуванням того, що питання виплати позивачу недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.02.2020 охоплюється рішенням суду у справі № 580/3995/20 та належить до предмета його виконання, заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду в іншій справі, що набрало законної сили, та у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Суддя зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльність відповідача, вчинену або не вчинену на виконання рішення суду. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Тому, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судових рішень.

За вказаних обставин, якщо позивач уважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

У зв`язку із цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №522/10140/17.

Ураховуючи наведене суд уважає, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 580/7579/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо невірного розрахунку індексації грошового забезпечення, встановлення розміру підвищення грошового забезпечення, встановлення розміру індексації-різниці грошового забезпечення, визнання протиправними дій щодо невиплати індексації-різниці грошового забезпечення, стягнення грошових коштів.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Алла РУДЕНКО