Справа № 362/5450/24
Суддя: Дорошенко В. М.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 362/5450/24
Провадження № 2-а/362/44/24
У х в а л а
про залишення позовної заяви без руху
"08" серпня 2024 р. м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., перевіривши на предмет відповідності вимогам закону матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фастівського РУП ГУ НП в Київській області (відділення поліції № 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
06.08.2024 до суду надійшла вказана позовна заява з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову від 26.06.2024 серії БАБ № 639330.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України.
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України, згідно з частиною 2 якої позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Так, оскаржувану постанову винесено 26.06.2024, а позовна заява надійшла до суду 06.08.2024, тобто із істотним порушенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду.
У позовній заяві позивач зазначає, що пропустив строки звернення до суду, оскільки про наявність оскаржуваної постанови дізнався 26.06.2024, а тому кінцевим строком на оскарження була дата 08.07.2024, так як 07.07.2024 був вихідним днем. Водночас 08.07.2024 знаходився у важкому стані після ДТП, а тому не міг звернутися до суду, бо знаходився у напівпритомному стані і потребував одужання.
Також позивачем надано суду копію довідки КНП «КМКЛ ШМД» від 08.07.2024, згідно з даними якої ОСОБА_1 проведено огляд та призначено подальший нагляд за місцем проживання.
Інших підстав для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Так, правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022 по справі № 990/84/22).
Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, враховуючи, що про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався 26.06.2024, про що зазначає у позовній заяві, 08.07.2024 звертався до лікаря, після чого йому призначено подальший нагляд за місцем проживання, а до суду звернувся 06.08.2024, то, на думку суду, жодних обставин, які б свідчили про наявність об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду позивачем не наведено, відповідних доказів не надано, а тому суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску вказаного строку та наявність підстав для залишення позовної заяви без руху із встановленням позивачу строку для зазначення інших підстав для його поновлення, а також для звернення з заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Окрім наведеного суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.
Згідно з частиною першою статті 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Адміністративна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма процесуальними правами і обов`язками, яка передбачає можливість конкретної особи стати суб`єктом конкретних процесуальних правовідносин, стати персоніфікованим носієм прав і обов`язків, передбачених законом для даного суб`єкта і даних правовідносин. Тому особою, що бере участь у справі, можуть бути лише особи, які володіють процесуальною правоздатністю.
Для особистої участі в адміністративній справі недостатньо володіти лише правоздатністю, необхідна ще й адміністративна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді.
Відповідно до частини другої статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.
Таким чином, змістом адміністративної процесуальної дієздатності є здатність особисто здійснювати процесуальні права та обов`язки, яка породжує відповідні юридичні наслідки. Вона визнається за фізичними особами, які досягли повноліття.
Положеннями статті 34 Цивільного кодексу України, серед іншого, передбачено, що особа вважається повнолітньою, якщо вона досягнула вісімнадцяти років.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку належним доказом наявності у позивача адміністративної процесуальної правосуб`єктності є саме паспорт громадянина України.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи все вищезазначене, позивачу належить усунути недоліки позовної заяви шляхом подачі до суду заяви про поновлення строків оскарження з зазначенням обставин поважності пропуску, які мають бути підтверджені відповідними та належними доказами, а також надати копію паспорту громадянина України із документальним підтвердженням зареєстрованого місця проживання, копію його документу про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків.
Керуючись статтями 123, 169 КАС України, суд
постановив:
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву залишити без руху.
Надати позивачу строку у десять днів із дня отримання копії цієї ухвали для подачі до суду заяви про поновлення строків оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде повернута.
Копію ухвали направити на адресу позивача.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Оскарження ухвали суду окремо від рішення суду не допускається, заперечення на ухвалу суду включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя В.М. Дорошенко