Справа № 320/7287/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 серпня 2024 року м. Київ № 320/7287/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Служби безпеки України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Служби безпеки України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнення з військової служби за 13 календарних років служби;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 13 календарних років в розмірі 434 493,87 гривень;

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2022 року по день прийняття судом рішення з розрахунку середньоденного заробітку в сумі 3036,05 гривень.

- стягнути з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача їй не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, встановлену статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ). На її думку, вона має право на виплату спірної грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 календарних років військової служби.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом подати відзив не скористався. На виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 у справі №320/7287/23 надіслав витяг з наказу Голови СБУ від 30.06.2022 №813-ОС/дск, довідку ФЕУ СБУ від 18.04.2023 №21/2/2-520, копії платіжних доручень, копію зведених відомостей сум для зарахування на картрахунки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27.10.2010.

Відповідно до витягу з наказу Голови Служби безпеки України від 30.06.2022 № 813-ОС/дск «По особовому складу» звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 та підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ОСОБА_1 , виключивши її зі списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 08.07.2022.

Відповідно до вказаного наказу календарна вислуга років на 08.07.2022 становить: 13 років 05 днів.

У Наказі від 30.06.2022 № 813-ОС/дск зазначено виплатити підполковнику ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 13 календарних років служби згідно з главою 1 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ № 515/ДСК-2018р., грошову компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 41765,33 грн та грошову компенсацію за 18 невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік.

У зв`язку з не отриманням одноразової грошової допомоги при звільнені з військової служби за 13 календарних років служби, 16.09.2022 позивач звернулась до відповідача з заявою в якій просила, розглянути питання щодо невиплати вищезазначеної грошової допомоги.

Листом від 29.09.2022 №21/3/1-П-54/ ФЕУ СБУ повідомило позивача, що підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Статтею 26 даного Закону не передбачено окремої підстави для звільнення військовослужбовців-жінок, які мають дитину (дітей) до 18 років, у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу, тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні немає.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України унормовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Перелік підстав для звільнення військовослужбовців з військової служби наведено у статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

12.06.2013 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу».

Вказаним рішенням Уряду, на виконання положень статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 №618, затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Суд зазначає, що стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язує підстави для звільнення з військової служби з видами військової служби (частина шоста статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та умовами (періодами) її проходження.

Зокрема, частина п`ята статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняє (виокремлює, групує) такі умови (обставини) для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом: у мирний час (пункт 1 частини п`ятої); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (пункт 2 частини п`ятої); під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3 частини п`ятої).

Між тим, для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду, а тому є достатні підстави вважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.

Для оцінювання дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень через призму дотримання вимог частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» такий аспект важливий, адже застосування приписів наведеної норми вимагає наявності (сукупності) відповідних обставин.

Згідно із фактичними обставинами у даній справі не є спірною така обставина, як існування у військовослужбовця вислуги 10 років і більше на час звільнення зі служби.

Натомість, ключовим у даному випадку є те, що позивача звільнено з військової служби під час дії воєнного стану, що не охоплювалося сферою застосування частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо виплати одноразової грошової допомоги у мирний час.

Суд зазначає, що звільнення з військової служби через «сімейні обставини або інші поважні причини», які передбачені у підпункті «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пов`язане з особливим періодом та воєнним станом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позивача звільнено з військової служби під час дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яку передбачено частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спріних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, здійснюючи розгляд даної справи, судом враховано правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 24.01.2024 у справі № 140/1143/23 про те, що виплата одноразової грошової допомоги у розмірі, який передбачений в абзаці першому пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, не може застосовуватися до випадків звільнення військовослужбовця (жінки) з військової служби з підстави, яка передбачена абзацом десятим пункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ. Так у вказаному рішенні Верховний Суд надав правову оцінку правовідносинам щодо наявності права у військовослужбовця, який у подальшому був звільнений із військової служби на підставі пункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ на отримання одноразової грошової допомоги та дійшов висновку про відсутність такого права.

У подальшому такий висновок було підтримано та застосовано Верховним Судом у постановах від 02.05.2024 року у справі № 280/7090/22 та 30.05.2024 року у справі № 520/3474/23.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих повноважень та відповідно до приписів чинного законодавства. Відтак, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.