Справа № 545/2146/24
Суддя: Кириченко О. С.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 545/2146/24
Провадження № 2-а/529/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Кириченко О.С., розглянувши в приміщенні суду в селищі Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову вказано, що 11.05.2024 поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капралом поліції Мідним Б.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2122419, стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за якою останнього визнано винним у вчиненні цього правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн. У цій постанові вказано, що 11.05.2024 о 13 год. 42 хв. по АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку на перехресті вулиць Зіньківська та Павленківська площа, чим порушив п. 15.9.ґ Правил дорожнього руху - порушення заборони зупинки на перехрестях. Зазначена постанова винесена з істотним порушенням прав позивача та вимог чинного законодавства, вона є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закриттю. ОСОБА_1 зазначає, що здійснив вимушену зупинку у найближчому можливому місці, а саме біля ТРЦ "Київ" в м. Полтаві, через різке погіршення стану його здоров`я (сильний головний біль, головокружіння, прискорене серцебиття, відчуття можливої втрати свідомості). При цьому, ним було включено аварійну світлову сигналізацію. Ця вимушена зупинка була здійснена з метою запобігання виникненню ДТП внаслідок настання втрати свідомості. Після зупинки транспортного засобу, він попрохав свою дівчину, яка їхала разом з ним в автомобілі, знайти аптеку та купити йому ліки. Через погане самопочуття ОСОБА_1 сидів в автомобілі та чекав, доки йому принесуть ліки. У цей час до нього підійшов поліцейський , прізвища якого він не пам`ятає, а інший поліцейський ОСОБА_2 сидів у патрульному автомобілі. У подальшому саме поліцейський ОСОБА_2 склав стосовно нього оскаржувану постанову, ознайомив його з цією постановою та вручив її йому, повідомивши про те, що він порушив Правила дорожнього руху, зупинившись на перехресті. ОСОБА_1 повідомив, що погано себе почуває, а тому і вимушений був зупинитися у цьому місці. При цьому, поліцейським було проігноровано ого скарги на погане самопочуття та останній навіть не поцікавився, чи потрібна йому медична допомога. У зв`язку із тим, що головний біль ставав ще сильнішим, ОСОБА_1 повідомив поліцейському, що йому необхідно прийняти ліки, а тому він сам пішов в аптеку, що була розташована у приміщенні ТРЦ "Київ". В аптеці ОСОБА_1 придбав мінеральну воду та капсули від головного болю "Аффіда макс експрес", що підтверджується відповідним фіскальним чеком. Повернувшись, ОСОБА_1 показав поліцейським фіскальний чек з аптеки та придбані ліки. ОСОБА_1 прийняв ліки, однак його стан не покращився. Потім повернулася його дівчина та надала йому придбані в аптеці таблетки "Каптоприл", які останній також прийняв. Остання затрималася, оскільки консультувалася зі знайомим лікарем щодо правильного підбору ліків з урахуванням симптомів ОСОБА_1 . При цьому, поліцейські не зважали на погане самопочуття ОСОБА_1 . Останньому ставало все гірше, тому він викликав екстрену медичну допомогу. Незважаючи на стан ОСОБА_1 , капрал поліції ОСОБА_2 почав зачитувати постанову про накладення адміністративного стягнення, хоча ОСОБА_1 перебував у такому хворобливому стані, що вже не міг повноцінно сприймати будь-яку інформацію. Після приїзду бригади екстреної медичної допомоги ОСОБА_2 не призупинив процес притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і коли останнього забрали в автомобіль швидкої допомоги та почали надавати йому медичну допомогу, то поліцейський продовжив дочитувати постанову. Після цього поліцейський попрохав ОСОБА_1 поставити свій підпис у постанові та вручив її ОСОБА_1 . Погане самопочуття ОСОБА_1 підтверджується відповідними повідомленнями КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради".

Таким чином, було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , оскаржувана постанова винесена неповноважною особою, так як розгляд справи було здійснено спочатку одним поліцейським, якому ОСОБА_1 відразу повідомив про причини своєї вимушеної зупинки, а після повернення ОСОБА_1 з аптеки, уже інший поліцейський ОСОБА_2 склав оскаржувану постанову, зачитав її ОСОБА_1 , а потім вручив її останньому вже в автомобілі бригади екстреної медичної допомоги, де йому надавали медичну допомогу. Поліцейським ОСОБА_2 було грубо порушено вимоги ст. 280 КУпАП, а саме не встановлено чи винний ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, чи підлягає він адміністративній відповідальності при даних конкретних обставинах, враховуючи його стан здоров`я та у зв`язку із цим здійснення вимушеної зупинки, тобто зупинки у стані крайньої необхідності для попередження тяжких наслідків. ОСОБА_1 відповідно до вимог підпункту "а" пункту 9.9 Правил дорожнього руху під час здійснення вимушеної зупинки увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17, у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а, екстрена зупинка навіть на перехресті здійснена у стані крайньої необхідності відповідно до ст. 17 КУпАП виключає адміністративну відповідальність. Внаслідок поганого самопочуття ОСОБА_1 змушений був здійснити екстрену зупинку транспортного засобу на перехресті, що вчинено ним у стані крайньої необхідності, а тому він не може нести адміністративну відповідальність за це.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ЕНА № 2122419 від 11.05.2024, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції ОСОБА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити провадження у справі. Позивач також просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача Департаменту патрульної поліції на свою користь понесені ним судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову до суду у розмірі 605,60 грн.

Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 24.06.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник відповідачів Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції - Детюк Д.С. надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. В обґрунтування відзиву на позов вказано, що позивач ОСОБА_1 порушив вимоги п. 15.9.ґ Правил дорожнього руху, а саме здійснив зупинку на перехресті вулиць, а тому оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення є законною, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності. На місці розгляду справи ОСОБА_1 було ознайомлено із усіма правами згідно з ст. 268 КУпАП. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитися з усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Жодних обмежень в користуванні ОСОБА_1 правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у тому числі і правом на правову допомогу, під час розгляду справи не було, що підтверджується матеріалами відеофіксації. Оскаржувану постанову винесено згідно з вимогами статтей 258, 278, 279, 280 КУпАП. Позивач у позовній заяві не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, до позову ним не додано жодних доказів, які б свідчили про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Представник позивача - адвокат Олійник Т.В. надала суду відповідь на відзив. У цій відповіді вказано, що твердження представника відповідачів у відзиві на позов не відповідають дійсності, адже ОСОБА_1 11.05.2024 здійснив вимушену зупинку не о 13 год. 42 хв, як зазначено в оскаржуваній постанові, а близько 13 год. 15 хв., що підтверджується відеозаписом, який здійснено на належний ОСОБА_1 мобільний телефон, належним чином завірена копія якого додана до позову. Цим відеозаписом підтверджується, що ОСОБА_1 при здійсненні вимушеної зупинки увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Із відеозапису вбачається, що його здійснено 11.05.2024 о 13 год. 18 хв. у присутності поліцейських і що крім транспортного засобу ОСОБА_1 там також знаходилися інші припарковані транспортні засоби, на наявність яких патрульні не зважали та не притягували інших водів до адміністративної відповідальності. Таким чином, патрульні почали фіксування своїх дій та дій ОСОБА_1 лише через 27 хвилин після того, як поліцейський підійшов до ОСОБА_1 та повідомив йому про порушення Правил дорожнього руху. На відеозаписі з бодікамери поліцейського не зафіксовано інші важливі обставини, які мали значення для правильного вирішення питання щодо наявності/відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Зокрема на цьому відеозаписі не відображено те, як один із патрульних підійшов до ОСОБА_1 та повідомив, що той порушив Правила дорожнього руху, те, що ОСОБА_1 повідомив поліцейському про вимушеність зупинки через різке погіршення стану здоров`я, про необхідність придбання та прийняття ним ліків, пред`явлення ним на огляд поліцейському чеку з аптеки, пояснення його дівчини про вимушеність зупинки через його погане самопочуття та придбання ліків. Також на цьому відеозаписі не зафіксовано те, що ОСОБА_1 о 13 год. 40 хв. через погіршення самопочуття змушений був викликати екстрену медичну допомогу. Час виклику екстреної медичної допомоги саме о 13 год. 40 хв. підтверджується картою виїзду швидкої медичної допомоги. Натомість початок відеофіксації поліцейським ОСОБА_2 розпочинається лише о 13 год. 42 хв. Із відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що поліцейський бачив, як ОСОБА_1 через погане самопочуття викликає швидку медичну допомогу та пояснює по телефону необхідні дані для її приїзду. Тобто, знаючи про те, що у ОСОБА_1 погане самопочуття, останнім викликано швидку допомогу, при цьому почав розгляд справи, ознайомлював його з правами, склав оскаржувану постанову, хоча в той час ОСОБА_1 через такий стан свого здоров`я не міг належним чином все це сприймати та адекватно усвідомлювати. Навіть під час надання бригадою швидкої допомоги ОСОБА_1 невідкладної медичної допомоги, поліцейський ОСОБА_2 продовжив розгляд справи, склав, озвучив та вручив постанову ОСОБА_1 , що свідчить про байдужість поліцейського до стану здоров`я ОСОБА_1 та формальний підхід до розгляду справи, так як поліцейським не було взято до уваги та ніяким способом не задокументовано заперечення та пояснення ОСОБА_1 по суті справи. На відео з бодікамери поліцейського 473461, яке як доказ зазначено в оскаржуваній постанові, не відображено проведення кругової зйомки для фіксації знаходження автомобіля саме на перехресті, не здійснено фіксацію будь-яким чином наявності чи відсутності забороняючих дорожніх знаків для здійснення зупинки транспортного засобу у зазначеному місці. Доданий до відзиву на позов прінт-скрін з google.maps є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки він виготовлений у невідомий час, а не на місці події 11.05.2024 о 13 год. 42 хв. по АДРЕСА_2 , а тому жодним чином не фіксує дійсної дорожньої обстановки на місцізнаходження транспортного засобу ОСОБА_1 станом на 11.05.2024. На наданому фото не зафіксовано транспортний засіб ОСОБА_1 . Таким чином, представник відповідачів припускає наявність обставин (зазначаючи місце стоянки транспортного засобу ОСОБА_1 ) на цьому фото, що є лише припущенням. ОСОБА_1 здійснив вимушену зупинку у стані крайньої необхідності у зв`язку із раптовим поганим самопочуттям, адже була загроза не лише життю водія, але й іншим учасникам дорожнього руху, оскільки могло статися ДТП. Крім вимушеної зупинки, ОСОБА_1 не міг іншим чином усунути небезпеку. Крім того, після здійснення вимушеної зупинки автомбіль ОСОБА_1 не створював будь-якої аварійної обстановки. Оскільки вимушена зупинка була здійснена у стані крайньої необхідності і відповідно у діях ОСОБА_1 був відсутній умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то відсутній склад цього правопорушення та підстави для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідачами не надано заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капралом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2122419 від 11.05.2024, стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за якою останнього визнано винним у вчиненні цього правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 грн /а.с. 17/.

У цій постанові вказано, що 11.05.2024 о 13:42:07 по АДРЕСА_1 водій автомобіля BMW 328, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 здійснив зупинку на перехресті вулиць Зіньківська та Павленківська площа, чим порушив п. 15.9.ґ Правил дорожнього руху - порушення заборони зупинки на перехрестях.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Працівники поліції є посадовими особами, які здійснюють контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху та повинні при встановленні факту вчинення адміністративного правопорушення дотримуватись вимог ст. 251 КУпАП та надавати належні докази на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення.

З аналізу п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З копії оскаржуваної постанови вбачається, що доказом на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, поліцейським, який складав постанову, до неї додано відео з бодікамери поліцейського 473461 /а.с. 17, 103/.

З дослідженого судом відеозапису з бодікамери поліцейського, який було додано до відзиву на позов /а.с. 103/, вбачається, що він розпочинається з 13:42:11 год. 11 травня 2024 року. Цей відеозапис розпочинається з того, що поліцейський 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капрал поліції Мідний Б.О. розпочинає розгляд справи стосовно ОСОБА_1 та роз`яснює його права. З відеозапису вбачається, що у цей час ОСОБА_1 говорив поліцейському про те, що зупинка була вимушеною через різке погіршення самопочуття, ним включено аварійну світлову сигналізацію та викликано швидку медичну допомогу. ОСОБА_1 також було пред`явлено поліцейському фіскальні чеки з аптеки про купівлю ліків. В цей час ОСОБА_1 також повідомляв по телефону оператору швидкої медичної допомоги свої анкетні дані, місцезнаходження та симптоми погіршення стану здоров`я для приїзду бригади швидкої медичної допомоги.

З вказаного відеозапису також вбачається, що незважаючи на повідомлення ОСОБА_1 про те, що зупинка була вимушеною через різке погіршення самопочуття та приїзд бригади швидкої медичної допопоги, яка забрала ОСОБА_1 в свій автомобіль та почала надавати йому першу невідкладну медичну допомогу, поліцейський ОСОБА_2 продовжив розгляд справи, роздрукував постанову, оголосив її ОСОБА_1 та попрохав останнього, який в цей час вже був в автомобілі швидкої медичної допомоги, підписатися у цій постанові про те, що йому роз`яснено його права та що він отримав постанову. При цьому, на запитання медиків про те, що сталося, поліцейський відповів, що це у водія ОСОБА_1 "розболілася голова від штрафу".

З дослідженого судом відеозапису, який здійснено на мобільний телефон позивача ОСОБА_1 , належним чином засвідчену копію якого було додано позивачем до позовної заяви, вбачається, що він розпочався о 13 год. 18 хв. 11.05.2024 у присутності поліцейських і крім транспортного засобу позивача там знаходилися і інші припарковані автомобілі /а.с. 21/.

Дослідивши та співставивши у сукупності відеозаписи з бодікамери поліцейського та з мобільного телефона позивача ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що вказаний в оскаржуваній постанові час зупинки ОСОБА_1 на перехресті, а саме о 13:42:07 год., не відповідає дійсності, так як здійснена поліцейським відеофіксація розпочалася лише о 13:42:11 год., а здійснений ОСОБА_1 відеозапис на свій мобільний телефон у присутності поліцейського розпочато о 13 год. 18 хв.

Таким чином, поліцейський розпочав фіксування своїх дій та дій ОСОБА_1 лише через 24 хвилин після того, як сам ОСОБА_1 здійснив відеозапис. Вказане у сукупності свідчить про те, що зупинка на перехресті була здійснена ОСОБА_1 раніше, ніж вказано в оскаржуваній постанові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не заперечував факту вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді зупинки на перехресті, проте зазначав, що ця зупинка була вимушена, він увімкнув аварійну світлову сигналізацію, тобто діяв у стані крайньої необхідності, оскільки відчув різке погіршення самопочуття, а саме сильний головний біль, головокружіння, прискорене серцебиття.

На підтвердження своїх доводів позивач ОСОБА_1 надав суду копії фіскальних чеків з аптеки ТОВ "Фармастор", що знаходиться по вул. Зіньківська, 6/1 А в м. Полтаві, з яких вбачається, що 11.05.2024 о 13:21:11 год. було придбано воду мінеральну "Карпатська Джерельна" та капсули "Аффіда Макс Експрес", а 11.05.2024 о 13:31:07 год. придбано таблетки "Каптоприл" /а.с. 19, 20/.

З відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 говорив поліцейському про вимушеність зупинки через своє погане самопочуття та купівлю ліків, та показав поліцейському фіскальні чеки з аптек, однак поліцейський ці чеки навіть не оглянув.

З копії карти виїзду швидкої медичної допомоги вбачається, що швидку медичну допомогу було викликано ОСОБА_1 11 травня 2024 року о 13 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , біля ТРЦ "Київ" /а.с. 46-47/.

З вказаної карти виїзду швидкої медичної допопоги та повідомлення КП "Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради" від 17.05.2024 вбачається, що бригада екстреної медичної допомоги приїхала за викликом ОСОБА_1 . На момент приїзду бригади ОСОБА_1 знаходився в автомобілі за кермом. Зі слів ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля відчув себе зле, змушений був зупинитися. Його непокоїло серцебиття та головокружіння і до приїзду медичних працівників прийняв пігулку "Каптоприлу" 25 мг. Загальний стан - середній, артеріальний тиск 140/100, пульс - 88 уд./хв. Попередній діагноз: вегетосудинна дистонія /а.с. 45, 46-47/.

З проаналізованих та співставлених судом у сукупності відеозапису з бодікамери поліцейського, відеозапису, здійсненого на мобільний телефон ОСОБА_1 , фіскальних чеків з аптек, документів, які підтверджують виїзд швидкої медичної допомоги, вбачається, що поліцейський ОСОБА_2 , якому ОСОБА_1 повідомив, що він здійснив вимушену зупинку через різке погіршення самопочуття, останнім викликано швидку допомогу, при цьому почав розгляд справи, ознайомлював його з правами, склав оскаржувану постанову. Навіть під час надання бригадою швидкої допомоги ОСОБА_1 невідкладної медичної допомоги, поліцейський ОСОБА_2 продовжив розгляд справи, склав, озвучив та вручив постанову ОСОБА_1 , що свідчить про байдужість поліцейського до стану здоров`я ОСОБА_1 та формальний підхід до розгляду справи, так як поліцейським не було взято до уваги та ніяким способом не задокументовано заперечення та пояснення ОСОБА_1 по суті справи.

На відео з бодікамери поліцейського 473461, яке як доказ зазначено в оскаржуваній постанові, не відображено проведення кругової зйомки для фіксації знаходження автомобіля ОСОБА_1 саме на перехресті, не здійснено фіксацію будь-яким чином наявності чи відсутності забороняючих дорожніх знаків для здійснення зупинки транспортного засобу у зазначеному місці.

Доданий до відзиву на позов прінт-скрін з google.maps /а.с. 101/ є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки він виготовлений у невідомий час, а не на місці події 11.05.2024 о 13 год. 42 хв. по АДРЕСА_2 , а тому жодним чином не фіксує дійсної дорожньої обстановки на місцізнаходження транспортного засобу ОСОБА_1 станом на 11.05.2024. На наданому фото не можливо достовірно встановити транспортний засіб ОСОБА_1 . Крім того, суд зауважує, що цей прінт-скрін з google.maps не зазначений в оскаржуваній постанові, як додаток до неї у якості одного із доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до п. 5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Наявні у справі докази у їх сукупності свідчать про те, що поліцейським у порушення вимог чинного законодавства не велася безперервна відеофіксація з моменту виявлення правопорушення та до закінчення процедури оформлення правопорушення. Натомість, на наданому відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано лише те, як поліцейський роз`яснює права ОСОБА_1 , складення оскаржуваної постанови та підпис її ОСОБА_1 вже у автомобілі швидкої медичної допомоги.

Відповідно до п. 15.9.ґ Правил дорожнього руху зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 686/5225/17).

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а викладено правовий висновок про те, що екстрена зупинка навіть на перехресті здійснена у стані крайньої необхідності відповідно до ст. 17 КУпАП виключає адміністративну відповідальність.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що здійснена позивачем ОСОБА_1 зупинка транспортного засобу, яким він керував, була екстреною, вчиненою у стані крайньої необхідності, так як була спричинена раптовим погіршенням стану здоров`я, що підтверджено позивачем належними та допустимими доказами.

При цьому, поліцейський Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Мідний Б.О. при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 та винесенні оскаржуваної постанови не взяв до уваги даний факт, пояснення самого ОСОБА_1 , фіскальні чеки з аптек, які останнім пред`являлися поліцейському, а також те, що сам поліцейський був присутнім при приїзді бригади швидкої медичної допомоги, обстеженні ОСОБА_1 медиками та наданні йому медичної допомоги. Вказане свідчить про формальний підхід поліцейського до розгляду справи, необ`єктивне та неповне дослідження обставин справи про адміністративне правопорушення.

Відповідачі по справі, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надали суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі не надали суду належних і допустимих доказів правомірності постанови серії ЕНА № 2122419 від 11.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Враховуючи викладене вище у сукупності, суд вважає за необхідне скасувати оскаржувану постанову серії ЕНА № 2122419 від 11.05.2024, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням ним дій в стані крайньої необхідності.

Враховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді сплаченого за подачу позову до суду судового збору у розмірі 605,60 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача Департаменту патрульної поліції, який є юридичною особою.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 72, ст. 77, 243-246, 250, 255, 286, 293, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2122419 від 11 травня 2024 року, винесену поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області капралом поліції Мідним Богданом Олеговичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП із вчиненням ним дій в стані крайньої необхідності.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову до суду у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Головуючий О.С. Кириченко