Справа № 620/18279/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач/управління) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28 листопада 2023 року № 04 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фону в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в ТОВ «Обьнефтеремонт» Російської Федерації з 02 серпня 2000 року по 10 жовтня 2001 року, з 11 жовтня 2001 року по 15 травня 2002 року, з 05 січня 2003 року по 06 листопада 2009 року, з 26 березня 2010 року по 13 січня 2013 року, з 06 червня 2013 року по 11 жовтня 2017 року, з 23 листопада 2017 року по 22 березня 2022 року, призначити та виплатити пенсію за віком згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01 жовтня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, оскільки, наявність необхідного стажу підтверджено належними документами, зокрема, трудовою книжкою та довідками підприємства, на якому він працював. Зауважив, що з огляду на набуття трудового стажу з серпня 2000 року по березень 2022 року на території Російської Федерації, то відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягають застосуванню міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначив, що не сплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків. При цьому, основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка, достовірність записів якої відповідачем не оспорюється і судом першої інстанції не встановлено протилежне. Оскільки до 24 лютого 2022 року діяли майже всі міжнародні договори між Україною та Російською Федерацією, у тому числі Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, із якої Україна вийшла лише 02 грудня 2022 року, то є необґрунтованим висновок суду першої інстанції про об`єктивну недопустимість для врахування при вирішенні питання про призначення пенсії періоду роботи громадян України на території Російської Федерації.

У відзиві на апеляційну скаргу управління погодилось з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, та підтримало позицію про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача на території Російської Федерації протягом з серпня 2000 року по березень 2022 року.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22 листопада 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 28 листопада 2023 року № 04. Підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації протягом серпня 2000 року - березня 2022 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 13 грудня 1983 року та довідками від 21 грудня 2020 року № 04/112, від 22 березня 2022 року № 97, від 06 листопада 2009 року (без номеру), від 13 січня 2013 року № 120, оскільки з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Отже, з необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу 30 років заявник має страховий стаж 19 років 10 місяців 06 днів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зазначив, що за відсутністю належних доказів відрахувань із заробітної плати позивача в Пенсійний фонд Російської Федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати, відсутні підстави для врахування при обчисленні страхового стажу спірних періодів роботи позивача, оскільки з копій довідок ТОВ «Обьнефтеремонт» про заробіток позивача, які містяться в матеріалах справи, неможливо встановити суми відрахувань із заробітної плати позивача в Пенсійний фонд Російської Федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати. Окрім того, суд першої інстанції послався на висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 08 січня 2024 року у справі № 380/8082/23, за яким є об`єктивно не допустимим врахування трудового стажу, набутого на території країни-агресора, при отриманні пенсії від України.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який набув чинності 01 січня 2004 року.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 8 Закон №1058-IV встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже необхідною умовою для призначення пенсії за віком є наявність страхового стажу, що є спірним у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до частини першої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

13 березня 1992 року укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана Україною та Російською Федерацією та вступила в силу з дня підписання (далі - Угода).

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди передбачено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами другою-третьою статті 6 Угоди визначено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 Угоди між урядом України і урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка набула чинності 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на території обох Сторін, взаємно визнається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбулась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, укладеної між Урядами держав-учасниць цієї Угоди, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових умовах і за спеціальністю взаємно визнається Сторонами.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 квітня 2004 року № 1906-1V передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

В подальшому, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» від 29 листопада 2022 року № 1328 Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10 січня 2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 24 червня 2023 року № 639 припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 року в м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 10 липня 2023 року № 72/14-612/1-80209 повідомлено Міністерство юстиції України, Кабінет Міністрів України, Офіс Президента України, Апарат Верховної Ради України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (із змінами), Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, припинила дію 04 липня 2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародних договорів України вбачається, що відмова від Угоди від 13 березня 1992 року та Угоди від 14 січня 1993 року означає, що вказані Угоди припинили породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цих Угод, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення зазначених Угод.

Відповідно до статті 13 Угоди від 13 березня 1992 року кожен учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди щодо цього учасника припиняється по спливу 6-місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і у разі її виходу з Угоди держави-учасниці, на території якої вони мешкають.

Оскільки на період здійснення трудової діяльності позивача на території Російської Федерації чинними були міжнародні угоди з даною державою, то при вирішенні спору слід застосовувати положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн».

Таким чином, рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28 листопада 2022 року № 04 про відмову в призначенні пенсії на підставі того, що Російська Федерація припинила з 01 січня 2023 року участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не відповідає законодавству, що діяло в період роботи позивача на території Російської Федерації та на момент виникнення спірних правовідносин.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Також статтею 24 Закону № 1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою зазначеної статті регламентовано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Подібні за суттю вимоги передбачені й в законодавстві Російської Федерації.

Так, за визначенням, яке міститься в статті 2 Федерального Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ, який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - стаж, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 Федерального Закону Російської Федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в Російській Федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального Закону «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» від 01 квітня 1996 року № 27-ФЗ підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації (частина перша статті 13 Федерального Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17 грудня 2001 року №173-ФЗ).

Згідно із частиною другою статті 13 Федерального Закону Російської Федерації «Про трудові пенсії в Російській Федерації» від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 01 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення і порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі Російської Федерації «Про страхові пенсії» від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ (статті 3, 11, 14).

Федеральним законом «Про внесення змін в окремі законодавчі акти Російської Федерації з питань встановлення тарифів страхових внесків в державні позабюджетні фонди» від 03 грудня 2011 року № 379-ФЗ внесено зміни в статтю 7 Федерального Закону «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації» № 167-ФЗ від 15 листопада 2001 року, відповідно до яких застрахованими особами є особи, на яких поширюється обов`язкове пенсійне страхування відповідно до цього закону. Статтею 9 цього Федерального Закону передбачено, що він вступає в силу з 01 січня 2012 року.

Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону Російської Федерації «Про страхові пенсії» від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Отже, як законодавством України, так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Обов`язковою умовою для включення періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за цей період.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 360/4129/20, від 20 березня 2024 у справі №200/11294/20-а, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню в цій справі.

Статтею 44 Закону № 1058-VI визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків.

Підпунктом 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 встановлено, що для підтвердження заробітної плати особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.

Судом встановлено, що позивач 22 листопада 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додано наступні документи: трудову книжку серії НОМЕР_1 від 13 грудня 1983 року; військовий квиток серії НОМЕР_2 ; довідку з місця роботи ТОВ «Обьнафтеремонт» від 06 листопада 2009 року б/н, від 13 січня 2013 року № 120, від 21 жовтня 2020 № 04/112, від 22 березня 2022 року № 97; довідки ТОВ «Обьнефтеремонт» від 14 січня 2021 року № 006, від 14 січня 2021 року № 007 та від 14 січня 2021 року № 008 про отриманий позивачем заробіток.

Копії цих документів, відповідність яких оригіналам засвідчена цифровим підписом посадової особи ГУ ПФУ в Миколаївській області, останнім надіслані до суду першої інстанції на виконання вимог його ухвали, тому є доказами в розумінні статті 94 КАС України.

Із змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 13 грудня 1983 року (а.с. 16-18), яка надавалась позивачем разом з заявою про призначення пенсії, видно, що ОСОБА_1 з 02 серпня 2000 року по 10 жовтня 2001 року, з 11 жовтня 2001 року по 15 травня 2002 року, з 05 січня 2003 року по 06 листопада 2009 року, з 26 березня 2010 року по 13 січня 2013 року, з 06 червня 2013 року по 11 жовтня 2017 року, з 23 листопада 2017 року по 22 березня 2022 року працював у ТОВ «Обьнефтеремонт» (до вересня 2012 року - ЗАТ «Обьнефтеремонт»).

Наявними в матеріалах справи довідками ТОВ «Обьнафтеремонт» від 06 листопада 2009 року б/н, від 13 січня 2013 року № 120, від 21 жовтня 2020 № 04/112, від 22 березня 2022 року № 97 також підтверджується, що ОСОБА_1 працював на різних посадах на цьому підприємстві з 02 серпня 2000 року по 22 березня 2022 року (а.с. 19-22, 57-58, 60, 64, 65).

Отже, факт роботи позивача на зазначеному підприємстві підтверджується як записами у трудовій книжці, так і наданими на їх підтвердження довідками.

Однак, проаналізувавши зміст довідок ТОВ «Обьнефтеремонт» про нараховану заробітну плату від 14 січня 2021 року № 006 за період з 2000 по 2006 рік, від 14 січня 2021 року № 007 за період з 2007 по 2013 рік та від 14 січня 2021 року № 008 за період з 2014 по 2020 рік, колегія суддів звертає увагу, що не з усієї заробітної плати позивача здійснювались відрахування до Пенсійного фонду Російської Федерації: у періоди з 2000 по 2004 рік та з 2008 по 2011 рік відрахування до Пенсійного фонду Російської Федерації не проводилися, а проводились з 2005 по 2007 рік, в 2012, 2013 роках та з 2014 по 2020 рік (а.с. 59, 61, 62).

Виходячи з цього, не підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача періоди його роботи з 2000 по 2004 рік та з 2008 по 2011 рік, оскільки протягом вказаних періодів відрахування до Пенсійного фонду Російської Федерації не проводилися, про що зазначено у відповідних довідках, та період роботи з 01 січня 2021 року по 22 березня 2022 року, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення нарахування заробітної плати та відповідних страхових відрахувань з отриманої заробітної плати за цей період.

Тому, колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для врахування періоду трудової діяльності позивача на території Російської Федерації для призначення пенсії, а саме: з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2012 року по 13 січня 2013 року, з 06 червня 2013 року по 11 жовтня 2017 року, з 23 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (щодо вирішення позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28 листопада 2022 року № 04) та висновки, викладені в його рішенні, частково не відповідають обставинам справи (щодо сплати страхових внесків і страхових періодів), то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

З практики Європейського суду вбачається, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Частиною першою статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Розділом ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів необхідних, зокрема, для призначення пенсії, у тому числі за віком на пільгових умовах.

Отже, вирішення питання про призначення пенсії, зокрема, перевірка поданих документів, обрахунок трудового і страхового стажу, є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

Згідно з частиною другою статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відтак, з урахуванням викладеного, оскільки спірне рішення ґрунтується лише на тому, що з 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, та не містить інформації про перевірку інших встановлених законом обставин та умов для призначення пенсії, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в ТОВ «Обьнефтеремонт» Російської Федерації з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2012 року по 13 січня 2013 року, з 06 червня 2013 року по 11 жовтня 2017 року, з 23 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року та повторно розглянути заяву від 22 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків апеляційного суду.

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідає приписам Порядку № 22-1, оскільки повторний розгляд заяви про призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії.

Виходячи із задоволення позовних вимог в частині, сплачений судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у даній справі пропорційно до задоволених вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн. відповідно до квитанції № TS209823 від 12 грудня 2023 року, а апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 1 610, 40, що підтверджується квитанцією № 140 від 24 квітня 2024 року.

Оскільки позов ОСОБА_1 містив одну вимогу немайнового характеру та похідну від неї, яка хоч і частково, але підлягає задоволенню, то розмір компенсації судових витрат визначається з урахуванням кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі № 620/1116/20.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 684, 00 грн.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28 листопада 2023 року № 04 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54008, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, будинок 1, ) зарахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу періоди роботи в ТОВ «Обьнефтеремонт» Російської Федерації з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2007 року, з 01 січня 2012 року по 13 січня 2013 року, з 06 червня 2013 року по 11 жовтня 2017 року, з 23 листопада 2017 року по 31 грудня 2020 року та повторно розглянути заяву від 22 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених у цій постанові.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54008, місто Миколаїв, вулиця Морехідна, будинок 1, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 2 684, 00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.