Справа № 380/21497/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/21497/23 пров. № А/857/9037/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 380/21497/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною,

суддя (судді) в суді першої інстанції Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, та у відпустці за станом здоров?я внаслідок тяжкого поранення, пов?язаного із захистом Батьківщини, за період з 30.12.2022 по 14.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров?я внаслідок тяжкого поранення, пов?язаного із захистом Батьківщини, за період з 30.12.2022 по 14.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позов обґрунтовує тим, що під час виконання обов`язків із захисту Батьківщини отримав поранення та тривалий період проходив лікування, але під час проходження лікування і до моменту звільнення з військової служби, відповідач безпідставно здійснював виплату додаткової грошової допомоги в сумі не в повному розмірі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. за період з 04.03.2023 по 14.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. за період з 04.03.2023 по 14.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норми матеріального права, що привело до порушення в свою чергу норми процесуального права. Зазначає, що військовослужбовці набувають право на виплату додаткової винагороди набувають військовослужбовці, які у зв`язку з тяжким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні безперервно з моменту отримання поранення до моменту визнання їх придатними до військової служби. ОСОБА_1 03.03.2023 року відповідно до довідки ВЛК №1646 на підставі статті 77в,78в графи ІІ розладу хвороб, графи ТДВ, визнано придатним до військової служби. В подальшому з 03.03.2023 по 10.03.2023 року на жодному лікуванні не перебував, що підтверджується матеріалами адміністративної справи, а тому висновок суду про необхідність нарахування та виплати додаткової винагороди починаючи з 04.03.2023 року в будь-якому випадку є помилковим.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у квітні 2022 року прийнятий на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_2 у період з 06.10.2022 по 10.10.2022 приймав безпосередню учать у бойових діях (здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії). Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 28.10.2022 проведено медичний огляд та встановлено: «Згідно класифікатора важкості отриманих травм, дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ №370 від 04.07.2007)». «Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (довідка командира частини про обставини травми відсутня)».

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1643/3174 від 24.11.2022: « 09.10.2022 року. діючи відповідно до бойового розпорядження (наказу) ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №518 дск/ОТУ від 15.08.2022р поблизу АДРЕСА_1 , близько 13:20 годині під час виконання бойового завдання командир відділення групи спеціального призначення №1 роти спеціального призначення №1 тактичної групи №2 сержант ОСОБА_2 отримав вибухове бойове ураження, внаслідок дій противника, під час артилерійського обстрілу зі сторони окупаційних військ російської федерації. Військовослужбовцю надано медичну допомогу та евакуйовано до КНП «ЦМЛ» м. Торецьк.

Поранення отримано військовослужбовцем в період проходження військової служби, під час захисту Батьківщини, не пов?язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, недотриманням правил техніки безпеки, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп?яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини».

У період з 09.10.2022 по 14.04.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) позивач 30.12.2022 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії №1646 від 03.03.2023 ОСОБА_1 09.10.2022 отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини; на підставі статті 77в, 78в графи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ- придатний до військової служби.

Проте згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-230310/5765 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та рекомендовано для подальшого лікування перевід в КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №806 позивач перебував у стаціонарі з 24.03.2023 по 14.04.2023 та потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів з подальшим переоглядом ВЛК. У довідці військово-лікарської комісії №638 від 13.04.2023 вказано: «На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я 30 (тридцять) календарних днів з подальшим переоглядом ВЛК».

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №85 від 14.04.2023 ОСОБА_1 виключений із особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 позивачу нарахована додаткова грошова винагорода на загальну суму 216123,03 грн., що підтверджується довідкою про виплату додаткової грошової винагороди №624 від 07.08.2023.

Позивач вважаючи, що відповідач здійснив виплату додаткової грошової винагороди не в повному розмірі, звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок викладений у довідці ВЛК №1646 від 03.03.2023 про придатність позивача до військової служби не спростовує факту отримання позивачем поранення у зв`язку з захистом Батьківщини, а отже, підстав для припинення виплати додаткової винагороди не було.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на донарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 04.03.2023 по 14.04.2023, у зв`язку з отриманням поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини та перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон України №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (Порядок № 260).

Згідно з пунктом 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168» (Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, колегія суддів зауважує, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, постанова № 168 не містить такої обов`язкової умови як безперервне перебування особи на стаціонарному лікуванні. Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Із змісту довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1643/3174 від 24.11.2022, що міститься в матеріалах справи слідує, що 09.10.2022 діючи відповідно до бойового розпорядження (наказу) ОТУ «СОЛЕДАР» №518 дск/ОТУ від 15.08.2022р поблизу н.п. Озарянівка, Донецької області, близько 13:20 годині під час виконання бойового завдання командир відділення групи спеціального призначення №1 роти спеціального призначення №1 тактичної групи №2 сержант ОСОБА_1 отримав вибухове бойове ураження, внаслідок дій противника, під час артилерійського обстрілу зі сторони окупаційних військ російської федерації. Військовослужбовцю надано медичну допомогу та евакуйовано до КНП «ЦМЛ» м. Торецьк. Як зазначено в довідці поранення отримано військовослужбовцем в період проходження військової служби, під час захисту Батьківщини, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, недотриманням правил техніки безпеки, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп?яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.

Позивач проходив лікування внаслідок отримання ним 09.10.2022 поранення з 09.10.2022 по 14.04.2023.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії №1646 від 03.03.2023 ОСОБА_1 09.10.2022 отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини; на підставі статті 77в, 78в графи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ- придатний до військової служби.

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-230310/5765 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та рекомендовано для подальшого лікування перевід в КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №806 позивач перебував у стаціонарі з 24.03.2023 по 14.04.2023 та потребує відпустки за станом здоров`я терміном на 30 календарних днів з подальшим переоглядом ВЛК. У довідці військово-лікарської комісії №638 від 13.04.2023 вказано: «На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ потребує відпустки за станом здоров`я 30 (тридцять) календарних днів з подальшим переоглядом ВЛК».

Як слідує з матеріалів справи, відповідач у період з грудня 2022 по березень 2023 видав накази про виплату додаткової грошової винагороди відповідно відпрацьованому часу позивача. Відповідно до довідки про виплату додаткової винагороди позивачу здійснення виплата на загальну суму 216129,03 грн. Виплата додаткової винагороди ОСОБА_1 припинена з 04.03.2023, оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії №1646 від 03.03.2023 ОСОБА_1 09.10.2022 отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини; на підставі статті 77в, 78в графи ІІ Розкладу хвороб, графи ТДВ придатний до військової служби. Однак відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на лікуванні, зокрема, з 10.03.2023 по 14.04.2023.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) позивач 30.12.2022 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення, а від 14.04.2023 виключений із особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує на тому, що постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме: 1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; 2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Позивач у період з 09.10.2022 по 14.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено наявною в матеріалах справи медичною документацією, а отже, колегія суддів вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн. на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні з 09.10.2022 по 14.04.2023 із врахуванням виплачених сум, і оскільки виплата додаткової винагороди ОСОБА_1 припинена з 04.03.2023, колегія суддів вважає що належним способом захисту інтересів позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000 грн. за період з 04.03.2023 по 14.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року у справі № 380/21497/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник