Справа № 520/10965/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 р.Справа № 520/10965/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

представника позивача Заруднього І.В.

представників відповідача Годуна М.В., Сейка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.04.24 року по справі № 520/10965/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України третя особа Міністерство оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо незарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з подальшим виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі смертю пов`язаною із захистом Батьківщини та надати відповідні накази.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що допуск її чоловіка ОСОБА_2 військовою частиною НОМЕР_2 , до виконання обов`язків військової служби в складі бойового підрозділу військової частини НОМЕР_2 пов`язаних із захистом Батьківщини, без зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_2 та надання статусу військовослужбовця, є протиправним, таким що порушує порядок проходження військової служби та несе наслідки позбавлення права позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі чоловіка.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду 03.04.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що проходження військової служби ОСОБА_2 не може регулюватись ЗУ "Про основи національного спротиву", оскільки він не рахувався в лавах добровольчих формувань передбачених чинним законодавством України. Крім того, діяльність з виконання обов`язків військової служби ОСОБА_2 на керівній посаді у бойовому підрозділі в/ч НОМЕР_2 що притаманна посадовим обов`язкам військовослужбовця офіцерського складу ЗСУ не можна підміняти діяльністю добровольця або обгрунтовувати таку діяльність дією договору про конфіденційну співпрацю, наявність якого не доведена. Тобто, у підпорядкуванні ОСОБА_2 було декілька десятків військовослужбовців, він проводив для них навчання та інструктував їх. Також, як командир польових груп, планував та брав безпосередню участь у спеціальних операціях. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що з метою визначення загиблого ОСОБА_2 в статусі військовослужбовця ЗСУ та поновлення права сімї ОСОБА_2 на отримання належного соціального захисту, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, військова частина НОМЕР_1 зазначає, що намагання позивача в рамках адміністративної справи фактично встановити факт проходження військової служби громадянином порушує завдання та основні засади адміністративного судочинства. Зазначає, що в діях командування в/ч НОМЕР_2 та НОМЕР_1 факти неправомірної бездіяльності відсутні. Також відповідач вказує, що позивачем проігноровано при аргументації своїх позовних вимог положення діючих нормативно-правових актів (норм матеріального права), які визначають зокрема поняття та сутність військової служби, проходження та звільнення з військової служби, зокрема положень ЗУ "Про військовий обовязок і військову службу", "Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ" затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Відповідно пояснень Міністерства оборони України зазначено, що відповідно до довідки №356 від 23.08.2022 виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в бойових діях у складі зведеної групи військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_2 до 01.10.2022 перебувала у складі військової частини НОМЕР_4 , після 01.10.2022 стала окремою військовою частиною. З 27.02.2023 військову частину НОМЕР_1 визначено правонаступником в/ч НОМЕР_4 , тобто коли військова частина НОМЕР_2 вже не перебувала у складі військової частини НОМЕР_4 . Відповідно до листів наданих військовими частинами НОМЕР_3 та НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не перубував у списках особового складу цих частин та військову службу в них не проходив. Зазначає, що ОСОБА_2 підписав договір про конфіденційну добровільну співпрацю, з обіцянкою в подальшому на перехід на контрактну службу до Збройних сил України. Також його повідомлено, що служба буде проходити на добровільній основі без будь-яких заробітків та виплат. В рамках даного договору, ОСОБА_2 разом з іншими особами проводили операції диверсійно-розвідувального характеру в зоні бойових дій. Тобто, громадянин ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в бойових діях, не будучи військовослужбовцем ЗСУ.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_5 .

Доброволець ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) у складі зведеної групи в/ч НОМЕР_3 та БГР " ІНФОРМАЦІЯ_3 " в/ч НОМЕР_2 на території Харківської області у період з 21.08.2022 по 23.08.2022 включно. Підставою для видачі вищезазначеної довідки слугує бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_6 №1/3/026 дск від 21.08.2022, що підтверджується довідкою №356 від 23.08.2022 виданої командиром військової частини НОМЕР_3 .

23.08.2022 близько 12:30 ОСОБА_2 під час бойових дій з підрозділами збройних сил чи іншими відомствами російської федерації поблизу с. Слобожанське Харківського району Харківської області внаслідок мінно-вибухової травми загинув, що підтверджується висновком експерта №10-12/2988-Дм/22, довідкою про причину смерті від 28 серпня 2022 та свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_7 .

Після загибелі свого чоловіка, ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою від 13.02.2023 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ям загиблої особи ОСОБА_2 , в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022.

ІНФОРМАЦІЯ_5 надана відповідь за вих. № с/1767 від 12.04.2023 у якій зазначено, що документи сім`ї загиблого ОСОБА_2 не можуть направити до ІНФОРМАЦІЯ_6 для оформлення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови № 168, оскільки на ОСОБА_2 не приходив грошовий атестат та витяг із наказу про виключення з військової частини НОМЕР_3 . Доброволець ОСОБА_2 не є військовослужбовцем Збройних Сил України.

У листі військової частини НОМЕР_4 за вих.№ 727/324 від 14.03.2023 зазначено, що громадянин ОСОБА_2 не перебував у списках особового складу та не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

У листі військової частини НОМЕР_2 за вих. № 1759/2/1008 від 15.05.2023 зазначено, що військову частину НОМЕР_2 сформовано (переформовано) 30.09.2022. З моменту формування військової частини НОМЕР_2 30.09.2022, лейтенант ОСОБА_2 військову службу у військовій частині НОМЕР_2 не проходив, а також у списках військової частини НОМЕР_2 не перебував.

У листі військової частини НОМЕР_8 за вих.№ 331/8595 від 06.09.2023 зазначено, що ОСОБА_2 до виконання бойових завдань у складі підрозділів Сил спеціальних операцій Збройних Сил України залучено не було. Будь-яка інформація щодо обставин направлення ОСОБА_2 на виконання бойових дій згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 21.08.2022 року відсутня, так як зазначена частина не входить до складу Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а входить до складу сил територіальної оборони Збройних Сил України. ОСОБА_2 не був військовослужбовцем підрозділів Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

У листі військової частини НОМЕР_3 від 22.09.2023 зазначено, що ОСОБА_2 до особового складу військової частини НОМЕР_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України не зараховувався, оскільки був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 .

У листі військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 зазначено, що з 27.02.2023 військову частину НОМЕР_1 визначено правонаступником військової частини НОМЕР_4 . За наявною інформацією військова частина НОМЕР_2 до 01.10.2022 перебувала в складі та на фінансово-господарському забезпеченні військової частини НОМЕР_4 в якості однієї із запасних рот. З 01.10.2022 військова частина НОМЕР_2 є окремою військовою частиною, яка знаходиться в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_8 .

Відповідно до Довідки №356 від 23.08.2022 виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 приймав безпосередню участь в бойових у складі зведеної групи військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_2 .

Військова частина НОМЕР_2 до 01.10.2022 перебувала в складі військової частини НОМЕР_4 , після 01.10.2022 стала окремою військовою частиною.

З 27.02.2023 військову частину НОМЕР_1 визначено правонаступником військової частини НОМЕР_4 , тобто коли військова частина НОМЕР_1 вже не перебувала у складі військової частини НОМЕР_4 .

Відповідно до листів наданих військовими частинами НОМЕР_3 та НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не перебував у списках особового складу цих частин та військову службу в них не проходив.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач звернулася до суду з метою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини з подальшим виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 у зв`язку зі смертю пов`язаною із захистом Батьківщини та надати відповідні накази.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статі 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Щодо вимоги позивача про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо незарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 1 ст. 4 Закону №2232-XII визначено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Пунктом 3 ст. 4 Закону №2232-XII визначено що посади, які підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України, можуть заповнюватися іноземцями та особами без громадянства шляхом прийняття таких осіб на військову службу за контрактом.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Закону №2232-XII порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до 1 ст. 21-1 Закону №2232-XII іноземці та особи без громадянства можуть бути прийняті на військову службу до Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України за контрактом на посади рядового, сержантського і старшинського складу.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) визначено наступне.

Пунктом 2 розділу І Положення № 1153/2008 визначено що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом, громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом

Статтею 3 Закону № 2011-XII встановлено, що Дія цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей;

4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

В цей же час діючим законодавством України регламентовані правовідносини щодо участі громадян, які не є військовослужбовцями та не проходять військову службу, у заходах, пов`язаних із обороною України, а також щодо соціального захисту зазначеної категорії громадян та їх сімей.

Так, зокрема, Законом України "Про основи національного спротиву" передбачено залучення громадян до національного спротиву, в тому числі в рамках його складової - руху опору. Функціонування руху опору регламентується підзаконними актами, які віднесені до документів з обмеженим доступом та мають відповідні грифи обмеження доступу.

Так, п.4 ст. 5 Законом України "Про основи національного спротиву" визначено форми, методи і засоби виконання завдань руху опору визначаються законодавством України, актами Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

Інформація про форми, методи і засоби виконання завдань руху опору, про взаємодію Сил спеціальних операцій Збройних Сил України з іншими силами і засобами руху опору належить до таємної інформації та підлягає віднесенню у встановленому законом порядку до державної таємниці.

Відповідно до п. 1 ст. 10 Закону України "Про основи національного спротиву" порядок проведення відбору осіб, які виявили бажання стати учасниками руху опору, обліку таких осіб, заходи з організації, підготовки, підтримання та ведення руху опору визначаються Положенням про рух опору, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про основи національного спротиву" на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Так, статтею 6 Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасниками бойових дій, крім військовослужбовців, зокрема можуть бути:

- особи, залучені до конфіденційного співробітництва з розвідувальними органами України і які виконували свої завдання на тимчасово окупованій території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або на інших територіях, де в період виконання цих завдань велися бойові дії.

- залучені до конфіденційного співробітництва особи, які брали участь у виконанні завдань руху опору на тимчасово окупованій території України, у районі проведення антитерористичної операції, районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, або на інших територіях, де в період виконання цих завдань велися воєнні (бойові) дії.

Матеріалами справи встановлено, що громадянин ОСОБА_2 приймав участь в бойових діях (у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України) як особа залучена до конфіденційного співробітництва для виконання завдань руху опору, перебуваючи лише на військовому обліку як військовозобов`язаний.

Так, відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_9 наявні відомості, що ОСОБА_2 перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , у Збройних Силах України не служив відомості про призов за мобілізацією або відомості про контрактну службу у військовому квитку відсутні.

Разом із тим, ОСОБА_2 , як доброволець, приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії) у складі зведеної групи в/ч НОМЕР_3 та БГР " ІНФОРМАЦІЯ_3 " в/ч НОМЕР_2 на території Харківської області у період з 21.08.2022 по 23.08.2022 включно. Підставою для видачі вищезазначеної довідки слугувало бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_6 №1/3/026 дск від 21.08.2022, що підтверджується довідкою №356 від 23.08.2022 виданої командиром військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до листа військової частини НОМЕР_8 №331/8595 від 09.09.2023 ОСОБА_2 до виконання бойових завдань у складі підрозділів Сил спеціальних операцій Збройних Сил України залучено не було. Будь-яка інформація щодо обставин направлення ОСОБА_2 , на виконання бойових дій згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 від 21.08.2022 відсутня, так як зазначена частина не входить до складу Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а входить до складу сил територіальної оборони Збройних Сил України.

З листа військової частини від 22.09.2023 №2101встановлено, що ОСОБА_2 до особового складу військової частини НОМЕР_3 Сил територіальної оборони Збройних Сил України не зараховувався, оскільки останній був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 і тільки виконував завдання в батальйонному районі оборони військової частини НОМЕР_3 , згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 № 1/3/026 від 21.08.2022. В листі також вказано, що Довідка (Вих. № 356 від 23.08.2022), не містить жодних причинно наслідкових зв`язків між виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_2 , що призвели до його загибелі (смерті), та бездіяльністю військової частини НОМЕР_3 щодо не включення його до списків її особового складу. Натомість, повідомлено, що вказана довідка свідчить лише про те, що ОСОБА_2 приймав участь в бойових діях саме у взаємодії з військовою частиною НОМЕР_3 , виконуючи сумісно бойову операцію.

Таким чином, громадянин ОСОБА_2 приймав безпосередню учать в бойових діях (у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України), не будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та не при проходженні військової служби.

Вказані підстави підтверджується тим, що ОСОБА_2 приймав участь у заходах, пов`язаних із обороною України не на професійній основі; приймав участь у заходах, пов`язаних із обороною України не в рамках визначених видів військової служби; не призивався на військову службу та не приймався на військову службу за контрактом; не починав проходження військової служби шляхом відправлення у військову частину з обласного збірного пункту; зарахуванням до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо); призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або прибуттям до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України; зарахування до списків особового складу військової частини; відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Крім того, відповідно листа ІНФОРМАЦІЯ_8 від 24.04.2024 зазначено, що ОСОБА_2 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 як офіцер запасу (військове звання - лейтенант). 22.08.2023 виключений з військового обліку у зв`язку зі смертю. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 на військову службу під час мобілізації в період з початку збройної агресії рф проти України з лютого 2022 року не призивався, до військових частин не направлявся, сповівщення про загибель останнього з жодної військової частини на адресу центру не надходило. Також у ІНФОРМАЦІЯ_8 відсутня інформація про зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військових частин (військових навчальних закладів, установ тощо).

Обґрунтовуючи вказану вимогу про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо незарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачка посилається на обставини того, що ОСОБА_2 , як доброволець, приймав участь у бойових на підставі бойового розпорядження командира в/ч НОМЕР_6 №1/3/026 дск від 21.08.2022., що на думку позивачки свідчить про те що загиблий виконував обов`язки військової служби відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України проте не був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 , не обліковувався як тимчасово прикомандирований та був направлений на виконання бойового завдання без внесення його даних до облікових документів підрозділів і штабу військової частини, чим порушено Інструкцію з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 р. за №611/25388.

Так, Інструкція з організації обліку особового складу Збройних Сил України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 р. за № 611/25388 (далі Інструкція № 333) визначає організацію і порядок обліку в мирний час і в особливий період осіб офіцерського, рядового, сержантського і старшинського складу, курсантів і працівників Збройних Сил України (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах і організаціях, на кораблях і в підрозділах; завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок персонального обліку безповоротних втрат особового складу в особливий період; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу і облікових документів.

Основними завданнями обліку особового складу є: документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями, а також трудової діяльності працівників Збройних Сил України (далі - працівники);

Облік особового складу повинен відповідати таким основним вимогам: вестися постійно в будь-яких умовах діяльності військ (сил) (далі - війська) у порядку, визначеному цією Інструкцією; своєчасно, достовірно, правильно відображати штатну, спискову і наявну чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються, як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця і працівника.

Відповідно до пункту 11.1. Інструкції № 333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Отже, даними нормами Інструкції № 333 визначається, зокрема, організація і порядок обліку (документальне відображення проходження військової служби військовослужбовцями, а також трудової діяльності працівників Збройних Сил України) в органах військового управління, зокрема в військових частинах.

Разом із тим, як встановлено судовим розглядом та не спростовано позивачем, ОСОБА_2 приймав безпосередню учать в бойових діях (у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України), як особа залучена до конфіденційного співробітництва для виконання завдань руху опору, перебуваючи лише на військовому обліку як військовозобов`язаний не будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відтак відповідачем не допущено бездіяльності щодо незарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Також суд наголошує, що матеріалами справи не встановлено, а позивачем не доведено, що ОСОБА_2 під час участі в бойових діях звертався до військової частини з проханням прийняття його на військову службу, однак йому було відмовлено.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з подальшим виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі смертю пов`язаною із захистом Батьківщини та надати відповідні накази, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку зарахування військовослужбовців Збройних Сил України до списків особового складу військових частин навічно, Додатку 20 до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зазначено, що зарахування військовослужбовців Збройних Сил України до списків особового складу військових частин, штабів, організацій, установ та вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України навічно є ритуалом вшанування військовослужбовців Збройних Сил України, які загинули (померли від отриманих ран), проявили мужність та героїзм під час виконання військового обов`язку із захисту територіальної цілісності та незалежності України (ч. 1 Порядку). Військовослужбовці можуть бути зараховані навічно лише до однієї з військових частин, де вони проходили військову службу (виконували бойові завдання), або її правонаступника (ч. 3 Порядку).

Однак, як встановлено судовим розглядом ОСОБА_2 не був офіційно відряджений для проходження військової служби до військової частини з подальшим зарахуванням до списків особового складу, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.

Водночас, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що визначення загиблого ОСОБА_2 в статусі військовослужбовця Збройних Сил України є необхідним для поновлення права його сім`ї на отримання належного соціального захисту.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на соціальний захист позивачки, як дружини загиблого громадянина ОСОБА_2 реалізується виключно в рамках, на підставі та в порядку визначеному Законом № 3551-ХІІ, Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 168 та іншими нормативно-правовими актами прийнятими на виконання цих Законів.

Також колегією суддів встановлено, що позивач, як дружина загиблого ОСОБА_2 , 13.02.2023 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги сім`ї загиблої особи, однак отримала відповідь, що доброволець ОСОБА_2 не є військовослужбовцем Збройних Сил України, у зв`язку з чим відсутні підстави для направлення документів до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Не погоджуючись із зазначеною відповіддю, позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо не направлення висновку та документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Міністерства оборони України з метою призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув (помер) 23.08.2022 року, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_12 направити висновок та документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Міністерства оборони України з метою призначення і виплати їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) чоловіка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув (помер) 23.08.2022, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 № 168.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В подальшому, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2023 по справі №280/3508/23 скасовано.

Прийнято рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_12 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року з урахуванням висновків суду, викладених в даній постанові суду.

Так, у висновках зазначеної постанови, зокрема зазначено, що позивач може отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 у разі визнання її або членом сім`ї або утриманцем загиблого, а ОСОБА_3 як осібу, яка добровільно забезпечувала (або добровільно залучалася до забезпечення) перебуваючи у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання такими добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що задля реалізації захисту своїх соціальних прав, позивачем помилково обрано спосіб їх захисту саме шляхом зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_2 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з подальшим виключенням у зв`язку зі смертю в межах даної справи, оскільки такий захист реалізується шляхом звернення до уповноважених органів, які надають соціальні послуги, а у разі відмови у їх наданні - шляхом подальшого їх оскарження в судовому порядку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 по справі № 520/10965/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 08.08.2024 року