Справа № 480/1670/24
Суддя: Маслюк Н. В.
Дата ухвалення: 2024-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року місто Чернігів

Справа №480/1670/24

Номер провадження2-а/751/122/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Клименко К.Є.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Департамент патрульної поліції

представник відповідача Департаменту патрульної поліції Люблінський Руслан Миколайович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

04.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом про скасування постанови, винесеної інспектором УПП в Чернігівській області.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 позовну заяву залишено без руху, оскільки подана з порушенням ст.160, 161 КАС України.

29.03.2024 ОСОБА_1 у встановлений строк подав виправлений позов до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в особі інспектора 2 взводу 2 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Кобзарь Олексія Миколайовича про скасування постанови серії ЕНА №1471020 від 18.02.2024 та стягнення моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Втім Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 02.04.2024 передав справу за підсудністю до Чернігівського окружного адміністративного суду, оскільки позивач та відповідач зареєстровані в Чернігівській області.

Надалі Чернігівський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.05.2024 передав справу за підсудністю до Деснянського районного суду м. Чернігова на підставі ст.29 КАС України.

Згідно ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 30.05.2024 до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшла 17.06.2024 адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в особі інспектора 2 взводу 2 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Кобзарь Олексія Миколайовича про скасування постанови серії ЕНА №1471020 від 18.02.2024 (а.с.15-18).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.02.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП зупинка транспортного засобу ближче 10 метрів до пішохідного переходу, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та процесуального права. Не було зазначено причину зупинки, не було надано доказів правопорушення, інспектор не здійснював замірів від автомобіля до пішохідного переходу. За таких обставин вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому провадження по справі підлягає закриттю. Вказує, що за час втрачений ним, який міг провести на власний розсуд, йому були спричинені душевні та моральні страждання, до яких призвели некваліфіковані дії працівників поліції. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у 5 000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 03.07.2024 відкрив провадження у справі, призначив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Одночасно залучив до участі у справі, як другого відповідача, Департамент патрульної поліції.

До розгляду справи по суті від представника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача - Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області на належного Департамент патрульної поліції.

Ухвалою суду від 19.07.2024 розгляд справи відкладено у зв`язку з неповідомленням позивача про наявність клопотання про заміну неналежного відповідача.

Ухвалою суду від 29.07.2024 замінено неналежного відповідача Головне Управління Національної поліції в Чернігівській області на належного відповідача - Департамент патрульної поліції та відкладено розгляд справи.

У встановлений судом строк від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву (а.с.65-71), відповідно до якого просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а постанову залишити без змін. Зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що позивач 18.02.2024 на 97 км а/д М-01 в с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області, керував транспортним засобом Skoda Fabia номерний знак НОМЕР_1 , після отримання від поліцейського вимоги про зупинку, здійснив таку зупинку ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 г Правил дорожнього руху. Виявивши порушення, поліцейським взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзар О.М. винесено постанову серії ЕНА №1471020 від 18.02.2024 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Поліцейським була дотримана процедура розгляду справи. Під час винесення оскаржуваної постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а винесена постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Зважаючи на те, що ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 03.07.2024 було отримано 12.07.2024, через більше ніж 4 місяці після винесення оскаржуваної постанови, то в силу вимог чинного законодавства, у 30-ти денний строк зберігання відеозапису портативного відеореєстратора №471654 пройшов, у зв`язку з чим відеозапис було видалено автоматично.

На підставі ст. 262 КАС України, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Поліцейським взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзар О.М. 18.02.2024 складено постанову серії ЕНА №1471020 від 18.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн (а.с.74).

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 18.02.2024 на 97 км а/д М-01 в с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області, керував транспортним засобом Skoda Fabia номерний знак НОМЕР_1 , після отримання від поліцейського вимоги про зупинку, здійснив таку зупинку ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 г Правил дорожнього руху.

Зазначені обставини також підтверджуються відомостями відділу адмінпрактики 684365 (а.с.73).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (із змінами і доповненнями) (далі - ПДР) встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 15.9 «г» ПДР зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

У відповідача була законна підстава для зупинки транспортного засобу, передбачена п.2 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, як вбачається з відзиву 30-ти денний строк зберігання відеозапису портативного відеореєстратора №471654 пройшов, у зв`язку з чим відеозапис було видалено автоматично.

Отже належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП відповідачем не надано.

Належним доказом вчиненого позивачем правопорушення було б проведення замірів відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 10 м від пішохідного переходу.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Оскаржувана постанова не містить посилання на інші докази, крім відеозапису, на підставі яких встановлено вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, аналіз доказів у справі в сукупності з відповідним законодавством дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За принципом презумпції невинуватості: всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Правовими положеннями адміністративного судочинства встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України).

Ураховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог п. 15.9 «г» Правил дорожнього руху, який йому інкриміновано, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09 липня 2019 року у справі №9901/21/19 зазначив, що отриманню беззаперечного висновку про заподіяння моральної шкоди має передувати така взаємообумовлена послідовність: ухвалення рішення, вчинення дії, допущення факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень, яким порушено права, свободи, інтереси; настання негативних наслідків (заподіяння) шкоди від ухваленого рішення, вчиненої дії, допущеного факту бездіяльності суб`єктом владних повноважень; існування причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією, бездіяльністю й заподіяною особі шкодою.

Відповідно до постанов Касаційного цивільного суду: від 29.08.2018 у справі №686/16161/16-ц; від 04.07.2018 у справі №641/2328/17; від 23.01.2019 у справі №308/1990/16-ц; від 23.01.2019 №638/1413/17 висловлено правову позицію про неможливість відшкодування шкоди у разі відсутності судового рішення про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності державного органу чи конкретної посадової (службової) особи державного органу (заподіювач шкоди).

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Винесення постанови це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та реагування на нього, які в силу положень КУпАП та КАС України, є предметом оцінки суду при розгляді справи щодо законності притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Дійсно встановлено, що оскаржена постанова підлягає скасуванню. При цьому ключовою підставою скасування даної постанови є саме відсутність доказів вчинення правопорушення.

Факт винесення постанови поліцейським та скасування її судом, сам по собі не доводить заподіяння позивачу шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди. Так, встановлено, що оскаржена постанова винесена уповноваженою особою, в межах наданих їй повноважень.

Фактично у даній справі доводи позивача зводяться до незгоди з постановою, натомість у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди.

Тобто, матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами відповідача моральної шкоди.

Таким чином, позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягає.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди та 605 грн 60 коп за вимогу про скасування постанови (а.с.50-а, 50-б).

Враховуючи, що судове рішення ухвалено на користь позивача частково, а тому 605 грн 60 коп слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача

Керуючись ст. 2, 48, 77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України ст.ст. 9, 17, 18, 33, 122, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1471020 від 18.02.2024, винесену поліцейським взводу №2 роти №2 БУПП в Чернігівській області ДПП Кобзар О.М., про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12.08.2024.

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, )

Суддя Н. В. Маслюк