Справа № 598/840/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 598/840/24 пров. № А/857/11011/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Носа С. П.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2024 року (прийняте в м. Збараж суддею Левківим А. І. в порядку спрощеного позовного провадження; складене в повному обсязі 17 квітня 2024 року) в адміністративній справі № 598/840/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

01 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Збаразького районного суду Тернопільської області із вказаним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі також - ГУ НП в Тернопільській області) та просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 839525 від 17 березня 2024 року, винесену інспектором СРПП ВП № 4 (м. Збараж) лейтенантом поліції Чорноусом М. А.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн за те, що він 17 березня 2024 року близько 23 год. 40 хв. в м. Збараж по вул. Січових Стрільців, 2 Б Тернопільського району Тернопільської області, керуючи транспортним засобом марки «Пежо Партнер» д. н. з. НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив посвідчення водія і реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив вимоги пунктів 2.3 (в), 2.1 (а), 2.1 (б) Правил Дорожнього руху України. Вважає вказану постанову протиправною, позаяк працівник поліції зупинив його автомобіль неналежним способом і саме він сказав позивачу сісти в автомобіль і проїхати «декілька метрів». Причину зупинки йому не було оголошено. В оскаржуваній постанові відсутнє посилання та технічний засіб, за допомогою якого було здійснено відеозапис, а постанова в його присутності не складалася.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що вимоги позовної заяви. Вказує зокрема на те, що працівником поліції було порушено правила зупинки транспортного засобу. Також у постанові про притягнення його до відповідальності не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис. Посилається й на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для визнання відповідної постанови протиправною та її скасування у судовому порядку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як видно з постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 839525 від 17 березня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 та частиною першою статті 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн за те, що він 17 березня 2024 року близько 23 год. 40 хв. в м. Збараж по вул. Січових Стрільців, 2 Б Тернопільського району Тернопільської області, керуючи транспортним засобом марки «Пежо Партнер» д. н. з. НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив вимоги пунктів 2.3 (в), 2.1 (а), 2.1 (б) Правил Дорожнього руху України.

У графі 7 постанови вказано, що до постанови додається відео з бодікамери № 089 (а. с.7).

Вважаючи зазначену постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував це тим, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 121 КУпАП та частиною першою статті 126 КУпАП, підтверджується матеріалами відеозйомки, приєднаними відповідачем до відзиву на позов. Також позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів;

у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Також відповідно до приписів частин першої, другої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128 - 129...).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

Також частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасників дорожнього руху зобов`язано знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб...

За приписами підпункту «в» пункту 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Частиною п`ятою статті 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною першою статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

А згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

А статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як видно із відеозапису з боді-камери працівника поліції, в темну пору доби автомобіль позивача був зупинений працівником поліції, який представився та повідомив позивача, що той не був пристебнутий ременем безпеки; також працівник поліції попросив позивача пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, проте останній повідомив, що такі документи у нього відсутні.

Водночас, із вказаного відеозапису не видно, чи був позивач пристебнутий ременем безпеки; також позивач заперечив, що він не був пристебнутий ременем безпеки.

З огляду на відсутність жодних доказів вчинення позивачем правопорушення, вказане унеможливлює перевірку обставин що вчинення позивачем такого правопорушення.

А візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постановах від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, від 25.06.2020 у справі № 607/1068/17, від 07.02.2019 у справі № 161/11151/17, від 15.10.2020 у справі № 640/8540/19, від 12.06.2020 у справі № 805/3899/17-а.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вказаним приписам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, заперечуючи позов в цій частині, не надав відповідних доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

При цьому колегія суддів також враховує правові висновки Верховного Суду, наведені в постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а, відповідно до яких у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову в частині притягнення позивача до відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП за порушення правил користування ременями безпеки.

За таких підстав колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно частково задовольнити; рішення суду першої інстанції скасувати і позов ОСОБА_1 задовольнити частково - постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити. Також необхідно змінити захід стягнення, який визначений у вказаній постанові в межах санкції частини першої статті 126 КУпАП із розміру штрафу 510 грн на розмір 425 грн. У решті вказану постанову необхідно залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими і складають підстави для висновку про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та часткову невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело до частково неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову у вказаний вище спосіб.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції було встановлено, що при накладенні на останнього штрафу в справі про адміністративне правопорушення працівником поліції в повній мірі було дотримано встановленої законодавством процедури, також у постанові про адміністративне правопорушення зазначені дані боді камери поліцейського, а тому доводи в цій частині колегія суддів відхиляє.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод] зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За змістом частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» в Україні установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року становить 3028 гривень.

Отже, судовий збір, який підлягав до сплати позивачем при зверненні до суду з цим позовом, складає: 3028 грн Ч 0,2 = 605 грн 60 коп.

Відповідно до квитанції АК КБ «Приватбанк» від 29.03.2024, яка є в матеріалах справи, позивач сплатив при зверненні до суду з цим позовом судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

А враховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача частину судового збору, що підлягав сплаті позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду, в сумі 302 грн 80 коп.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2024 року в адміністративній справі № 598/840/24 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 839525 від 17 березня 2024 року, винесену інспектором СРПП ВП № 4 (м. Збараж) лейтенантом поліції Чорноусом М. А., скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення і справу про адміністративне правопорушення в цій частині закрити.

Змінити захід стягнення, який визначений у постанові про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 839525 від 17 березня 2024 року, винесену інспектором СРПП ВП № 4 (м. Збараж) лейтенантом поліції Чорноусом М. А. відносно ОСОБА_1 в межах санкції частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення із розміру штрафу 510 (п`ятсот десять) гривень на розмір 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

У решті постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 839525 від 17 березня 2024 року, винесену інспектором СРПП ВП № 4 (м. Збараж) лейтенантом поліції Чорноусом М. А., залишити без змін.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (мешканця: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (місце знаходження: 46001 м. Тернопіль вул. Валова, 11, ідентифікаційний код юридичної особи 40108720) судові витрати у виді судового збору, сплаченого за подання адміністративного позову, в сумі 302 (триста дві) гривні 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 08.08.24