Справа № 754/6848/24
Суддя: Зотько Т. А.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/119/24
Справа №754/6848/24
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2024 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7931048 від 13.10.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі свого представника - адвоката Сидоренка І.О. звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7931048 від 13.10.2023 року. Позовна заява обґрунтована тим, що 13.10.2023 постановою поліцейської Управління патрульної служби у Львівській області 4 роти 1 батальйону, лейтенантом поліції Регетою Р.Р. , було ухвалено постанову серії ЕАТ №7931048 від 13.10.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.4. ПДР України та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. З зазначеною постановою позивач категорично не погоджується, оскільки вважає, що зазначена постанова постановлена незаконно і необґрунтовано та підлягає скасуванню. А тому на підставі викладеного позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач повідомлений судом про розгляд даного провадження належним чином, від представника Департаменту патрульної поліції у м. Києві надійшла заява про залишення позову без розгляду. Згідно поданої заяви відповідач зазначає, що 28.02.2024 Деснянським районним судом міста Києва прийнято рішення у справі №754/15134/23, яким у позові ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7931048 від 13.10.2023 відмовлено в повному обсязі. Не погодившись із рішенням суду І інстанції, представник позивача - адвокат Сидоренко І.О. 24.03.2024 подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2024 у справі №754/15134/23. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2024 у справі №754/15134/23: «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2024 - змінити у мотивувальній частині. В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28.02.2024 - залишити без змін». Втім, позивач, незважаючи на те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили, знову звертається до Деснянського районного суду міста Києва з проханням визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №1931048 від 23.10.2023. При цьому, поданий Позивачем адміністративний позов у справі №754/6848/24 є ідентичним за змістом, предметом та підставами з адміністративним позовом поданим у справі №754/15134/23, однак тепер він заявлений не до УПП у Львівській області ДПП, а до Департаменту патрульної поліції. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. Відповідно до структури Департаменту патрульної поліції (розміщеного на сайті - patrol.police.gov.ua) управління патрульної поліції у Львівській області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції. Відповідно до п. 2 роз. ІІІ «Положення про Департамент патрульної поліції» затвердженого Наказом Національної поліції України № 73 від 06.11.2015 року (у редакції наказу Національної поліції 18 листопада 2015 року №96), (далі - Положення) Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів. Отже, з наведеного вище вбачається ніщо інше, як порушення Позивачем принципу неприпустимості зловживання процесуальними правами в адміністративному судочинстві. На підставі викладеного, відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови серії ЕАТ № 7931048 від 13.10.2023, зазначено, що 13.10.2023 о 12год 39хв на а/д М-06 «Київ-Чоп» 497км, с. Новий Милятин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 97 км/год., чим порушив допустиме обмеження швидкості 50км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam 008380. Водій своїми діями порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У поданому до суду позові, позивач вказує на те, що постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню судом з огляду на те, що працівник поліції виніс постанову без належних на те підстав, під час зупинки працівниками поліції, позивач звернув увагу на вільне використання засобу вимірювання TruCamу ручному режимі працівниками поліції, які ходили з ним по узбіччю траси Київ-Львів, однак, прилад TruCamпри фіксації швидкості автомобіля не може триматися в руках інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим. Також, позивач звернув увагу, що засіб вимірювання TruCam- не опломбовано. На ньому була лише ниточка. Звичайна котонова ниточка з вузликами. Не металева. І взагалі без будь-якого пломбування якими - небуть пломбами. Крім того, фіксація, нібито, правопорушення відбулась поза межами населеного пункту. НП Новий Милятин- вказано помилково. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що «порушення» зафіксовано в межах населеного пункту. Фіксація, нібито, правопорушення відбулась поза межами населеного пункту, відповідно, на ділянку не розповсюджувались допустиме обмеження швидкості в 50 км/год. Поліцейські, насправді, стояли не в межах дії знаку «населений пункт». І зупиняти водія та виносити свою постанову не мали права.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Разом з тим п. 1.1 ПДР відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлює єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, згідно із п. 1.3 ПДР.

Пункт 1.9 ПДР, зазначає, що особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, позивачем вказано про наявність сумнівів щодо коректності результатів вимірювання.

Вимірювач, яким здійснювався замір швидкості транспортного засобу - лазерний LTI 20/20 ТгuСаm II. Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгuСаm II призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (ТЗ) в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Згідно ч. 3 ст.73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 40 ЗУ «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото - і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення ЗУ «Про національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням ПДР за перевищення встановленої швидкості руху у межах населеного пункту.

У постанові зазначено, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» , передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках. Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70 ПДР.

Разом з тим, доводи представника відповідача що оданий Позивачем адміністративний позов у справі №754/6848/24 є ідентичним за змістом, предметом та підставами з адміністративним позовом поданим у справі №754/15134/23, однак тепер він заявлений не до УПП у Львівській області ДПП, а до Департаменту патрульної поліції, суд не приймає до уваги, оскільки у Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2024 року у справі №754/15134/23, колегія суддів «вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача».

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, а позивач зобов`язаний довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ст.77 КАС України, суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в зв`язку з ненаданням суду підтверджуючих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ч. 3 ст.122, 245, 251, 268, 280 КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7931048 від 13.10.2023 року - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ №7931048 від 13.10.2023 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КпАП України в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн..

Провадження в адміністративній справі закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 08.08.2024.

Суддя: Т.А.Зотько