Справа № 640/37887/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ; Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України, старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича, головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Компанець Руслана Вікторовича про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державної казначейської служби України, старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича, головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Компанець Руслана Вікторовича, в якому просить:

- визнати незаконними дії Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича щодо стягнення з ОСОБА_1 по Постанові від 14.01.2019 року (по виконавчому провадженню НОМЕР_2 за виконавчим листом від 16.02.2015 року №2/759/3459, виданим Святошинським районним судом міста Києва) виконавчого збору в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп.).

- визнати незаконними дії Головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Компанець Руслана Вікторовича щодо стягнення з ОСОБА_1 по Постанові від 14.01.2019 року (по виконавчому провадженню НОМЕР_2 за виконавчим листом від 16.02.2015 року №2/759/3459, виданим Святошинським районним судом міста Києва) виконавчого збору в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп).

- відшкодувати шкоду, заподіяну ОСОБА_1 незаконними діями посадових осіб органу державної влади в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп).

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заподіяну шкоду в розмірі 95 342,73 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 73 коп.) шляхом списання коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі 640/32013/20 набрало законної сили 23.06.2021 року, даним рішенням скасовано постанову Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Домбровського Романа Анатолійовича щодо винесення Постанови від 14.01.2019 ВП НОМЕР_3. Позивач вважає дії державного виконавця протиправними, щодо стягнення коштів по виконавчому провадженню НОМЕР_2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що орган державного казначейства не повинен повертати позивачу грошові кошти на підставі набувшого чинності рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року по справі № 640/32013/20, оскільки указаним рішенням не зобов`язано орган казначейства здійснювати будь-які виплати на користь позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.01.2019 старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровським Романом Анатолійовичем прийнято постанову від 14.01.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 (по виконавчому провадженню № НОМЕР_3 за виконавчим листом від 16.02.2015 № 2/759/3459, виданим Святошинським районним судом міста Києва), у розмірі - 95342,73 грн (дев`яносто п`ять тисяч триста сорок дві гривні, 72 коп.).

ОСОБА_1 оскаржив постанову від 14.01.2019 ВП НОМЕР_4 до Окружного адміністративного суду міста Києва.

26.02.2021 по справі № 640/32013/20 Окружним адміністративним судом міста Києва прийнято рішення, яким:

1. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича щодо винесення постанови від 14.01.2019 у ВП НОМЕР_3.

2. Скасовано постанову Старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича від 14.01.2019 ВП НОМЕР_3.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/32013/20 від 26.02.2021 оскаржене не було та набрало законної сили - 29.03.2021.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.01.2022 №2600-0504-8/6321 починаючи з квітня 2019 року по липень 2021 року згідно з ВП НОМЕР_5 від 07.02.2019 Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ м. Київ, з пенсії ОСОБА_1 проводилися стягнення боргу в розмірі 92793 грн 20 коп. Заборгованість в сумі 92793 грн 20 коп. була стягнута з пенсії ОСОБА_1 та перерахована на рахунок Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ м, Київ, який зазначено в постанові.

Станом на 01.04.2019 стягнення з пенсії було припинено на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження Святошинського РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 23.06.2021.

Відповідно до таблиці ,яка відображена в листі Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.01.2022 №2600-0504-8/6321, стягнення коштів з пенсійного рахунку відбувалося з 2019 року до 2021 року.

Вважаючи, що його права та законні інтереси порушені, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, керуючись статтями 1, 18, 27, 39, 40, 42, 47 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 2 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432, виходив з того, що підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є: 1) закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню; 2) визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (заголовок вказаного Порядку на час розгляду справи змінено згідно з наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 на «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій»). Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що для повернення сплаченого виконавчого збору, позивачеві необхідно звернутися до відповідача із заявою щодо надання відповідного подання до органу державного казначейства.

Колегія суддів не може не погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням ст. 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404 "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За визначенням п. 1, ч. 1 ст. 3 Закону N 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону N 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону N 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За визначенням ч. 1 ст. 27 Закону N 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону N 1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що під час примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/759/3459 від 16.02.2015, державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Також, з матеріалів справи вбачається, що вказана постанова була виокремлена у окреме виконавче провадження № НОМЕР_5.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 26.02.2021 по справі № 640/32013/20, яке набрало законної сили 29.03.2021, зокрема, скасовано постанову старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича від 14.01.2019 ВП НОМЕР_3.

Незважаючи на скасування рішенням суду постанови про стягнення виконавчого збору, виконавче провадження ВП № НОМЕР_5 з примусового виконання постанови старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Домбровського Романа Анатолійовича від 14.01.2019 ВП НОМЕР_3 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону N 1404 (а.с. 14).

Постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2021 ВП № НОМЕР_5 не оскаржена позивачем.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону N 1404 у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З аналізу наведеної норми вбачається, що підставами для повернення стягнутого виконавчого збору є два окремі випадки:

у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню;

визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону N 1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази того, що виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/759/3459 від 16.02.2015 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону N 1404, та/або визнання виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва №2/759/3459 від 16.02.2015 таким, що не підлягає виконанню.

У свою чергу, скасування рішенням суду постанови про стягнення виконавчого збору, є підставою для повернення стягнутого виконавчого збору.

Поряд з цим, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (заголовок вказаного Порядку на час розгляду справи змінено згідно з наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 на «Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій») /далі по тексту - Порядок №787, у редакції на час виникнення спірних правовідносин/.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 787, він визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, відповідно до пункту 3 Порядку № 787 /у редакції на час виникнення спірних правовідносин/, здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані заяві платника.

Вказаний абзац пункту 3 Порядку № 787 зазнав змін і наказом Міністерства фінансів № 507 від 17.08.2020 викладений у новій редакції, яка визначає, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані заяві платника.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 Порядку № 787, у чинній редакції, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Враховуючи, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/32013/20 від 26 лютого 2021 року яким скасовано постанову № НОМЕР_3 про стягнення виконавчого збору, оскаржене не було та набрало законної сили - 29.03.2021 року, а отже помилково стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами чітко визначено механізм повернення коштів помилково або надміру сплачених до бюджету.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для повернення сплаченого виконавчого збору, позивачеві необхідно звернутися до відповідача із заявою щодо надання відповідного подання до органу державного казначейства.

У свою чергу, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів звернення у законодавчо встановлений спосіб щодо повернення йому помилково перерахованої суми виконавчого збору на рахунок виконавчої служби, як і відмови або бездіяльності уповноваженого органу щодо розгляду даного питання, заявлені позовні вимоги є передчасними.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді І.О. Грибан

В.Ю. Ключкович