Справа № 140/35464/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Носа С.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року (суддя – Валюх В.М., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту – не зазначено),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Волинській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Ухвалою суду першої інстанції від 31.01.2024 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ГУ ДПС у Волинській області.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову за його безпідставністю.

Третя особа надала суду пояснення, у яких просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при прийнятті судом відповідного рішення неповно з’ясовано всі обставини справи, невірно застосовано та порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 22.02.2024, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Працівниками Головного управління ДПС у Волинській області на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 10.05.2023 № 923-п “Про проведення фактичної перевірки ТОВ “ПТФ “Центр” (а.с. 13), направлень на перевірку від 11.05.2023 №1352, №1353 та від 15.05.2023 №1389, № 1390 (а.с. 56-57), проведено фактичну перевірку АЗС №1 з магазином за адресою: Волинська область, Ковельський район, с. Новосілки, а/д Київ-Ковель-Ягодин 467 км + 855 м, де здійснює господарську діяльність позивач, про що складено акт про результати фактичної перевірки (реєстраційний №03/8358/09-02/44613659 від 22.05.2023) (а.с. 14-16).

Перевіркою встановлення порушення вимог, зокрема:

- пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: не забезпечено використання режиму програмування для підакцизних товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД;

- пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а саме: встановлено надлишок бензину А-95 Євро 5-Е-5 (з врахуванням відносної похибки) в кількості 145,48 л на суму 6255,64 грн за цінами реалізації; надходження пального (бензину А-95) в кількості 3 тис. л. на загальну суму 135600,00 грн (ціна реалізації за 1 л становить 45,20 грн) відповідно до товаро-транспортної накладної № 1788/1 та акцизної накладної № 140910 від 14.09.2022, яке не оприбутковано.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано ст.80 ПК України, відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5, 80.2.6 п.80.2 якої, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.

Така фактична перевірка була проведена працівниками Головного управління ДПС у Волинській області відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 10.05.2023 №923-п “Про проведення фактичної перевірки ТОВ “ПТФ “Центр” та направлень на перевірку 11.05.2023 №1352, №1353 та від 15.05.2023 №1389, №1390.

Як вбачається з наказу ГУ ДПС у Волинській області від 10.05.2023 №923-п, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що відповідає підставі, визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Таким чином, наказ про проведення фактичних перевірок від 10.05.2023 №922-п відповідає вимогам ПК України та в ньому зазначені конкретні підстави для проведення фактичної перевірки, реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), вказана адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, зазначена тривалість перевірки.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06 липня 1995 року №265/95-ВР (далі – Закон №265/95-ВР), суб’єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов’язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб’єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об’єкті такого суб’єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

У постановах Верховного Суду від 09.04.2021 у справі №803/495/17 від 12.03.2019 у справі №806/1403/16 та від 05.03.2019 у справі №806/2402/16 наведена правова позиція, згідно якої сам по собі факт нестачі палива не свідчить про порушення Товариством порядку обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання, оскільки може бути наслідком інших обставин, і посадові особи відповідача безпідставно ототожнили нестачу товарів з таким порушенням, як реалізація товарів, які не обліковані в установленому порядку. Виявлена під час перевірки нестача товарів є свідченням здійснення Товариством реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а тому у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та застосування до платника штрафних санкцій на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.

Отже, сам по собі факт нестачі палива не свідчить про порушення позивачем відповідних норм Закону №265/95-ВР, оскільки може бути наслідком інших обставин.

Крім того суд враховує, що акт та інші матеріали перевірки не містять фактів неповного відображення господарських операцій з реалізації пального через реєстратор розрахункових операцій, що використовується в господарській діяльності позивача, чи у змінному звіті за формою №17-НП, контролюючий орган не провів співставлення даних обліку звітів АЗС за формою №17-НП та за формою № 13-НП, даних РРО з фактичними вимірюваннями залишків пального в резервуарах.

З приводу порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме, встановлено надлишок бензину А-95 Євро 5-Е-5, з врахуванням відносної похибки, в кількості 145,48 л на суму 6255,64 грн за цінами реалізації; надходження пального бензину А-95 в кількості 3 тис. л. на загальну суму 135600,00 грн, ціна реалізації за 1 л становить 45,20 грн, відповідно до товаро-транспортної накладної № 1788/1 та акцизної накладної № 140910 від 14.09.2022, яке не оприбутковано), за допущення яких згідно із розрахунком (а.с. 12) до позивача оскаржуваним ППР застосовані фінансові санкції в сумі 141855,64 грн (6255,64 грн + 135600 грн = 141855,64 грн), колегія суддів враховує наступне.

Положеннями пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб’єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов’язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР, до суб’єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об’єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами першою, другою статті 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 №996-XIV (далі – Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов’язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до положень пункту 1 Інструкції №281, її вимоги є обов’язковими для всіх суб’єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Згідно з підпунктом 10.2.10 пункту 10.2 Інструкції №281, на підставі ТТН та акта приймання (у разі його наявності) оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки), тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Підпунктом 10.3.1.3 пункту 10.3 Інструкції №281 встановлено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у змінному звіті автозаправної станції за формою №17-НП.

Згідно акту перевірки від 22.05.2023 №03/8358/09-02/44613659 здійснено надходження 14.09.2022 на АЗС пального (бензину А-95) в кількості 3 тис. л. на загальну суму 135600,00 грн (ціна реалізації за 1 л. становить 45,20 грн) відповідно до товаро-транспортної накладної № 1788/1 та акцизної накладної №140910 від 14.09.2022 – вантажовідправник ТзОВ “АЛЛЮР ОІЛ”.

Наявні в матеріалах справи видаткова накладна від 11.09.2022 № 4564 та ТТН від 11.09.2022 № 892, відповідно до яких ТзОВ “ПТФ “Укр-Петроль” на підставі Договору від 01.09.2022 № 01/09/22 поставило ТзОВ “ПТФ “Центр” на пункт розвантаження: АЗС Волинська область, Ковельський район, с. Новосілки, а/д Київ-Ковель-Ягодин 467 км+855м бензин А95 в кількості 3000 л. (а.с. 17, 18), вказує на те, що згадувана в акті фактичної перевірки від 22.05.2023 № 03/8358/09-02/44613659 кількість нафтопродуктів фактично 11.09.2022 надійшла на АЗС, де проводилась фактична перевірка.

При цьому, суд бере до уваги пояснення позивача про те, що документи, які описані в акті перевірки за 14.09.2022 на бензин А-95 від ТзОВ “АЛЛЮР ОІЛ”, були помилково виписані і залишені на АЗС, де проводилася перевірка, а як такого фактичного надходження відповідно до вказаних в акті перевірки документів не було, тому і не відображено у журналі надходження нафтопродуктів, у змінному звіті та РРО за 14.09.2022 (а.с. 21-22).

Правильно окружний суд зауважив, що прийняті нафтопродукти 11.09.2022 від ТОВ “ПТФ “Укр-Петроль”, а саме бензин А-95 в кількості 3000 л, про які йдеться в акті перевірки, належним чином оприбутковані, тобто відображені в змінному звіті АЗС за формою № 17-НП за 11.09.2022 (а.с. 19), як і відображена реалізація палива.

Щодо ненадання вказаних документів контролюючому органу під час проведення перевірки суд враховує наступне.

Як визначено пунктом 44.6 статті 44 ПК України, у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Разом з тим, норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 15.06.2022 у справі № 420/2808/20.

Таким чином, встановлене перевіркою порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР не оприбуткування отриманих нафтопродуктів в кількості 3 тис. л. на загальну суму 135600,00 грн не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність застосованих до позивача фінансових санкцій.

Як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 24.12.2020 (справа №808/8767/15) від 05.03.2019 (справа №806/2402/16), стаття 20 Закону №265/95-ВР передбачає застосування фінансової санкції саме за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосування такої санкції можливо до підприємства, яке не облікувало товар та реалізувало його, не провівши розрахунки через реєстратор розрахункових операцій.

Водночас, факту наявності у позивача не облікованого товару та його продажу податковим органом не встановлено, тобто, відповідач не встановив та не довів у спосіб надання до суду доказів факту реалізації бензину А-95-Євро-5-Е-5 в кількості 145,48 л на суму 6255,64 грн, у зв’язку з чим правові та фактичні підстави для застосування до позивача фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону № 265/95-ВР, в сумі 6255,64 грн відсутні.

Що стосується виявленого перевіркою порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР (не забезпечення використання режиму програмування для підакцизних товарів із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТЗЕД), за допущення якого згідно із розрахунком (а.с. 12) до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням застосовані фінансові санкції в сумі 5100,00 грн, правильно врахував суд першої інстанції наступне.

Відповідно до п.11 ст.3 Закону №265/95-ВР, суб’єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов’язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорїї згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Пунктом 7 статті 17 Закону № 265/95-ВР передбачено, що за порушення вимог цього Закону до суб’єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення №13, фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - фіскальний чек) – розрахунковий документ / електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Фіскальний касовий чек на товари (послуги) за формою № ФКЧ-1 наведений у додатку 1 до цього Положення.

За змістом пункту 2 розділу ІІ Положення №13, фіскальний чек має містити такий обов’язковий реквізит, як код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7).

Матеріалами справи підтверджується, що до акту фактичної перевірки долучено додаток №3 “Реєстр реалізованих підакцизних товарів з невідображенням у фіскальних чеках коду товарної підкатегорії згідно із УКТ ЗЕД для підакцизних товарів” (а.с. 60-зв.), у якому зазначено про 8 випадків видачі фіскального чеку під час продажу цигарок.

Разом з тим суд зауважує, що вказаний додаток №3 підписаний лише працівниками ГУ ДПС у Волинській області, які проводили перевірку, тоді як підпис уповноваженого представника платника податків відсутній.

При цьому, у додатках №1 та №2 до акту фактичної перевірки зазначено уповноважену особу від суб’єкта господарювання Іванчук Н.В. (а.с. 57-зв., 60), тоді як у додатку № 3 до акту перевірки відомостей про таку особу не відображено.

Як видно з акта перевірки №1604/03-20-09-02 від 22.05.2023, оператор АЗС Іванчук Н.В. не відмовилася від ознайомлення, підписання та отримання саме додатку №3 до акта перевірки.

Також суд враховує, що до акта перевірки контролюючим органом не долучено копій з 8 фіскальних чеків, які б підтверджували факт відсутності на таких розрахункових документах одного з обов’язкових реквізитів - коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, і таких доказів не надано суду.

З урахуванням вказаного суд не приймає до уваги додаток № 3 “Реєстр реалізованих підакцизних товарів з невідображенням у фіскальних чеках коду товарної підкатегорії згідно із УКТ ЗЕД для підакцизних товарів” до акта перевірки як доказ порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, оскільки вказаний додаток не підписаний уповноваженою особою платника податків, та відсутні докази відмови оператора АЗС Іванчук Н.В. чи іншого уповноваженого представника від ознайомлення, підписання та отримання вказаного додатку.

Встановлені фактичні обставини дають суду підстави вважати, що виявлене контролюючим органом порушення позивачем п.11 ст.3 Закону №265-95/ВР не знайшло свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв’язку з чим суд першої інстанції обґрунтований сформував висновок про протиправність застосування до позивача фінансової санкції згідно з п.7 ст.17 Закону №265-95/ВР в сумі 5100,00 грн..

Наведені вище висновки суду першої інстанції суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими, які не спростовані доводами апеляційної скарги відповідача.

Відносно висновків суду першої інстанції про правомірність наказу ГУ ДПС у Волинській області від 10.05.2023 № 923-п “Про проведення фактичної перевірки ТОВ “ПТФ “Центр”, то колегія суддів зазначає, що такі висновки суду першої інстанції позивачем не оскаржені, а тому за правилами статті 308 КАС України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи в переглянутій частині всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду у цій частині винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області – залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

В. В. Гуляк

судді

Р. Й. Коваль

С. П. Нос