Справа № 260/1024/24
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2024-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2024 рокум. Ужгород№ 260/1024/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Холмогорової Лариси Василівни (88017, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 51) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії № 27 від 21.12.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 грудня 2023 року № 11081 про призначення пенсії за віком та призначити їй пенсію за віком з моменту виникнення права на пенсію із врахуванням усіх періодів трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії серії НОМЕР_2 від 16.07.1980р.; довідок від 06.12.2023 p. № НАСА-18/С-663, № НАСА-18/С-664, № НАСА-18/С-665, № НАСА-18/С-666, виданих Регіональною філією «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця»; табеля робочого часу від 06.12.2023 р. № НАСА-18/С-668, виданого Регіональною філією «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця».

22 лютого 2024 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09 квітня 2024 року ухвалою суду зупинено провадження в адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в адміністративні справі № 308/1049/24.

11 липня 2024 року постановою Закарпатського апеляційного суду у справі № 308/1049/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/1049/24 від 26.02.2024 року - без змін.

Повне судове рішення складено 16 липня 2024 року.

29 липня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження у адміністративній справі.

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що не прийняття до уваги суб`єктом владних повноважень (в даному випадку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області) довідок, якими підтверджується стаж роботи, а також записів у трудовій книжці особи, що звернулась із заявою про призначення пенсії, з підстав невідповідностей прізвища особи у паспорті та довідках, може бути визнано як надмірний формалізм, так як на підставі наданих особою документів у сукупності можна встановити достовірність відомостей, зазначених у довідках та встановити, що такі записи здійснено щодо особи позивача. Факт того, що прізвище, зазначене у архівних довідках не відповідає прізвищу згідно паспорту ОСОБА_1 , є формальною неточністю, та в даному випадку не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, адже внесення запису до трудової книжки про зміну прізвища (аркуш 1 Трудової книжки) дає можливість підтвердити зміну такого прізвища, наявний відповідний запис, та підтверджує достовірність запису про те, що «Сельминская» та « ОСОБА_3 » є однією і тією ж особою. Також на увагу суду заслуговує те, що на запити саме позивачки як колишньому працівнику надано архівні довідки, якби вони їй не належали то навряд чи би такі були надані ОСОБА_1 , оскільки роботодавець у відповіді на запит громадянина зіслався б на те, що така інформація не може бути надана, оскільки містить персональні дані зовсім іншої особи. Крім того, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Відповідач приймаючи оскаржуване рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним е підтвердження зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

28 лютого 2024 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що для повного та всебічного розгляду справи необхідно долучити копію судового рішення № 308/1049/24 від 26 лютого 2024 року, оскільки зміст встановлених Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області обставин додатково підтверджують вимоги і доводи позивача, викладені в адміністративному позові та безпосередньо стосуються рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії № 27 від 21.12.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу однієї із зазначених підстав відмови.

21 березня 2024 року відповідачем 1 до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що до страхового стажу позивача не зараховано: - період роботи з 15.02.1985 по 24.06.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 16.07.1980,оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи; - період роботи згідно довідок від 06.12.2023 № НАСА-18/С-663, № НАС-19/1430, оскільки ім`я та по батькові зазначені із скороченням; - період роботи згідно довідок про заробітну плату від 06.12.2023 № НАСА-18/С-664, № НАСА-18/С-665, № НАСА-18/С-666 через розбіжності у написанні прізвища з паспортними даними. Страховий стаж позивача на дату звернення склав 25 років 11 місяців 11 днів. З огляду на вищевикладене, за результатами розгляду заяви позивача від 19.12.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 21.12.2023 № 27 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Також звертають увагу суду, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2024 по справі № 308/1049/24 не набрало законної сили.

29 березня 2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначають, що на електронну адресу представника ОСОБА_1 - адвоката Холмогорової Л. В. надійшов примірник апеляційної скарги рішення суду № 308/1049/24, однак Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не додано до апеляційної скарги документ, що підтверджував би сплату судового збору, що є підставою для залишення апеляційної скарги без руху. Вважають, що таке формальне подання апеляційної скарги спрямоване на умисні дії щодо затягування набрання законної сили судовим рішенням. Зазначають, що згідно усталеної судової практики, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії. Позивачем, ОСОБА_1 , додаються докази понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9 700 гривень. Збільшення розміру витрат, пов`язано з додатковим надходженням на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відзиву на позов, та необхідність подання обґрунтованої відповіді на відзив.

Відповідачем 2 відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 22 лютого 2024 року не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 19 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою № 11081 про призначення пенсії за віком, (а.с. 10).

21 грудня 2023 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області рішенням № 27 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно поданої заяви №11081 від 19.12.2023, (а.с. 13).

В рішення зазначено, що з урахуванням наданих документів та даних, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 25 років 11 місяців 11 днів.

До страхового стажу не враховано період роботи з 15.02.1985 по 24.06.1999 р.р.:

- згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи.;

- згідно довідок від 06.12.2023 № НАСА-18/С-663, № НАС-19/1430 (ім`я та по батькові зазначені із скороченням) та довідок про заробітну плату від 06.12.2023 № НАСА-18/С-664, НАСА-18/С-665, НАСА-18/С-666, так як, прізвище « ОСОБА_4 »/« ОСОБА_5 » згідно довідок не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 »/« ОСОБА_6 » згідно даних паспорта заявниці.

З 01.01.1998 стаж враховано за даними, що містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За наведених обставин відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком, оскільки на момент звернення 19.12.2023 відсутній необхідний страховий стаж.

27 грудня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом № 0700-0201-8/74422 повідомило ОСОБА_1 , що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії № 11081 від 19.12.2023 року, направляють рішення про відмову у призначенні пенсії № 27 від 21.12.2023 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, (а.с. 11).

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду.

26 лютого 2024 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/1049/24 встановлено факт належності ОСОБА_1 довідки від 06.12.2023 року №HACA-18/С-663, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року №HACA-18/C-664, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року №HACA-18/C-665, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року №HACA-18/С-666, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та довідки від 06.12.2023 року № НАСА-18/С-668, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивача записі про періоди роботи була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), де згідно з пунктом 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Слід вказати, що відповідно до пункту 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно із пунктом 2.4 зазначеної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Позивачем при поданні заяви 19 грудня 2023 року було надано трудову книжку від 16 липня 1980 року НОМЕР_2 .

Так, судом із трудової книжки позивача встановлено, що згідно записів № 4,7 з 15 лютого 1985 року по 24 червня 1999 року ОСОБА_1 працювала санітаркою в аптеці № 4, (а.с. 71-73).

В даному випадку відповідач 1 мав в розпорядженні трудову книжку позивача, в якій по хронології відображено місце та роботу яку виконувала позивач та наявний відтиск печатки, тому суд констатує що відповідач 1 до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

Разом з тим, 26 лютого 2024 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/1049/24, яке набрало законної сили 11 липня 2024 року, встановлено факт належності ОСОБА_1 довідки від 06.12.2023 року №HACA-18/С-663, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року №HACA-18/C-664, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року №HACA-18/C-665, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця»; довідки про заробітну плату від 06.12.2023 року №HACA-18/С-666, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та довідки від 06.12.2023 року № НАСА-18/С-668, виданої Регіональною філією «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Щодо доводів відповідача 1 щодо не завірення запису про звільнення підписом відповідальної особи, то суд враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Дана обставина не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем 1 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 15 лютого 1985 року по 24 червня 1999 року є протиправною, оскільки вищевказаний період підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність зарахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу позивача.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач 1, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії № 27 від 21 грудня 2023 року діяв у супереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 15 лютого 1985 року по 24 червня 1999 року, то сукупний страховий стаж позивача становить понад 30 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком.

З огляду на встановлене судом право позивача на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що за заявою позивача про призначення пенсії згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України в Донецькій області за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Оскільки, позивач досягнула 60 роки 29 вересня 2022 року, та із заявою про призначення пенсії звернулася 19 грудня 2023 року, тобто поза межами строку визначеного пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058, то призначення пенсії має відбутися з 19 грудня 2023 року.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 27 від 21 грудня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та необхідність захисту порушеного права позивача, виходячи з повноваження суду, визначених статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 15 лютого 1985 року по 24 червня 1999 року, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 16 липня 1980 року та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 19 грудня 2023 року.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Що стосується судових витрат, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини третьоїстатті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем в порушення норми пункту 2 частини 3 статті 134 КАС України, не надано до суду належні докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 9 700, 00 грн представником позивача приєднано до матеріалів справи акт приймання передавання наданих послуг від 29 березня 2024 року, розрахунок судових витрат вартості правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги б/н від 12.01.2024 року, квитанції від 16 лютого 2024 року № у розмірі 2500 грн та від 29 березня 2024 року № 0.0..1 у розмірі 7200, 00 грн, (а.с. 32, 82-85).

Однак, судом встановлено, що представником позивача не надано суду договору про надання правничої допомоги б/н від 12.01.2024 року, а відтак ОСОБА_1 станом на день розгляду даної справи не довела факт здійснення витрат на професійну правничу допомогу, а тому такі не можуть бути стягнуті за рахунок бюджетних асигнувань в даному судовому рішенні.

Разом з тим, позивач при поданні адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 16 лютого 2024 року, (а.с. 8).

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 27 від 21 грудня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоди роботи з 15 лютого 1985 року по 24 червня 1999 року, відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 від 16 липня 1980 року та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 19 грудня 2023 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08 серпня 2024 року.

СуддяТ.В.Скраль