Справа № 620/18388/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Маринчак Н.Є., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/апелянт) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач/ГУ ПФУ в Чернігівській області) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що полягають в виплаті ОСОБА_1 пенсії в меншому розмірі, ніж нарахований починаючи з 01 квітня 2019 року, і в подальшому щомісяця;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області починаючи з 01 січня 2024 року утримуватися від вчинення дій, що полягають в виплаті ОСОБА_1 пенсії в меншому розмірі, ніж він нарахований, а також провести виплату недоплаченої пенсії, починаючи з 01 квітня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати після перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року із обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 після її перерахунку з 01 квітня 2019 року з обмеженням її максимального розміру.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 без обмежень її максимального розміру з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог. На його думку, обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача є неефективним в порівнянні з заявленим позивачем, оскільки не виключає подальші протиправні дії відповідача та надає можливість пенсійному органу обмежити розмір належної позивачу пенсії. Зауважив, що задоволення позовних вимог в зазначеній в позові редакції не суперечить приписам чинного законодавства, оскільки направлений на захист порушених прав особи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 620/14101/21, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 квітня 2019 року відповідно до виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 20 липня 2021 року № ФЧ53342 про його грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання зазначеного рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області проведено позивачу перерахунок і виплату пенсії, але розмір пенсії обмежений десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, та виплачується у розмірі 20 930,00 грн.

Позивач вважав протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо обмеження максимального розміру пенсії при її перерахунку, тому звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, зазначив про протиправність дій ГУ ПФУ Чернігівській області щодо обмеження максимального розміру пенсії позивача, оскільки таке обмеження порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України. Сам факт визнання такого обмеження розміру пенсії таким, що не відповідає статті 117 Конституції України свідчить про протиправність застосування аналогічних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» при перерахунку пенсії позивача. Зазначене підкріпив позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 24 вересня 2021 року у справі № 370/2610/17. В той же час, позовні вимоги в частині зобов`язання пенсійного органу утриматись від вчинення дій щодо обмеження пенсії не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Оскільки оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з ним погодились сторони, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції, крім іншого визначає те, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у рішенні від 14 вересня 2020 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 2021 року, у зразковій справі № 560/2120/20, які відповідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягають врахуванню у цій справі.

Ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 20 липня 2021 року № ФЧ53342 без застосування обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

В той же час, колегія суддів наголошує, що формулювання позовних вимог в редакції: «виплачувати», «утриматись від вчинення певних дій» не підлягає задоволенню, з огляду на те, що мають на меті вчинення дій на майбутнє, в той же час приписами закону чітко встановлено, що судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що так само і вимоги щодо виплати заборгованості при розгляді наявності права на перерахунок пенсії не підлягають задоволення з підстав їх передчасності, оскільки такі вимоги повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на виплату пенсії без обмеження її максимального розміру.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних, що було зроблено судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що після здійснення перерахунку пенсії на підставі рішення у цій справі сума пенсії виплачена не у повному розмірі, а саме: 34 628, 02 грн замість 46 248, 09 грн, що підтверджується розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 травня 2024 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки виходячи із аналізу зазначеного розпорядження, обмеження суми пенсії відбулось за інших підстав та правозастосування, що не було предметом дослідження в цій справі.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Маринчак Н.Є.

Штульман І.В.