Справа № 340/1947/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1947/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В.Науменка, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

до відповідача:

Департамент соціальної політики Кропивницької міської ради (вул. Архітектора Паученка, 41/26, м. Кропивницький, 25006, )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1) визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради, оформлену листом №Б-40 від 28.02.2024 року, у встановленні дружині померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сину померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матері померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення;

2) зобов`язати Департамент соціальної політики Кропивницької міської, встановити дружині померлого ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , сину померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матері померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачі є членами сім`ї померлого ОСОБА_5 (відповідно дружина, мати та син).

Зазначається, що ОСОБА_5 був військовослужбовцем СБУ, учасником бойових дій.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №2945 (протокол засідання ЦВЛК №154 від 03.08.2023), ОСОБА_5 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку; захворювання так, пов`язане з проходженням військової служби.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер.

Водночас, звернувшись до відповідача за встановленням статусу членів сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення, листом №Б-40 від 28.02.2024 у наданні такого статусу було відмовлено, що й обумовило необхідність звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 04.03.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного (письмового) провадження, сторонам встановлено порядок та строки вчинення процесуальних дій (а.с. 23).

У період часу 22 березня 2024 року, 06 травня 2024 року та з 23 по 24 травня 2024 року справа не розглядалась у зв`язку з перебування судді у щорічній відпустці.

Від відповідача 18.04.2024 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнав та зазначив, що позивачі дійсно звертались щодо надання їм статусу членів сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, проте не надали документів, які б підтверджували причинний зв`язок смерті ОСОБА_5 з проходженням ним військової служби, про що надано детальне роз`яснення. Отже, вважає свої дії правомірними а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 29-30).

Від позивачів до суду 29.04.2024 надійшла відповідь на відзив, в яких позивачами наголошено на позовних вимогах та додатково зазначено, що ними було вжито усіх залежних від них заходів з метою отримання необхідних документів для встановлення статусу членів сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, проте на час надання відповіді на відзив такі документи УСБУ в Кіровоградській області позивачам надані не були (а.с. 37-39). Одночасно з відповіддю на відзив позивачі надали до суду клопотання про витребування від УСБУ в Кіровоградській області доказів (а.с. 33-34), а також клопотання про залучення УСБУ в Кіровоградській області до участі у справі у якості третьої особи (а.с. 35-36).

Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило.

Ухвалою суду від 22.05.2024 у залученні УСБУ в Кіровоградській області до участі у справі у якості третьої особи відмовлено (а.с. 43).

Ухвалою суду від 22.05.2024 задоволено клопотання позивачів про витребування від УСБУ в Кіровоградської області доказів, а саме постанови ВЛК щодо причинного зв`язку смерті ОСОБА_5 (а.с. 44).

24.06.2024 від позивачів до суду надійшов для долучення до матеріалів справи витяг з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №102 від 21.05.2024 (Постанова ЦВЛК №2228) щодо ОСОБА_5 (а.с. 57).

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є, відповідно, чоловіком, батьком та сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8-13).

Відповідно до Довідки №11/1/4-3052 від 30.12.2023, виданої управлінням по роботі з персоналом СБ України, підполковник ОСОБА_5 дійсно в періоди з 17.04.2015 по 18.07.2015, з 02.01.2018 по 28.04.2018 безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, а також у період з 02.09.2018 по 02.01.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 14).

ОСОБА_5 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_3 від 19.11.2015 (а.с. 15).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 10.10.2023, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 15-зворот), що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №33 від 07.10.2023 (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №2945 (протокол засідання ЦВЛК №154 від 03.08.2023), ОСОБА_5 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку; захворювання, так, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 17-18).

Судом також встановлено, що 31.01.2024 ОСОБА_1 звернулась до Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради із заявою про надання статусу сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 19).

28.02.2024 за №Б-40 ОСОБА_1 відповідачем було надано відповідь, у якій повідомлено про відсутність підстав для встановлення статусу відповідно до статей 10 чи 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с. 20-21).

Зі змісту вказаного листа судом встановлено, що відповідачем роз`яснювався порядок та умови отримання відповідного статусу, передбачені статтями 10 та 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та наголошено, що у наданому позивачем пакеті документів відсутні документи (висновок ВЛК) про причинний зв`язок смерті ОСОБА_5 з пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, одержаним під час безпосередньої участі в АТО, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачами ініційовано розгляд даної справи у Кіровоградському окружному адміністративному суді.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, його дія поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону №2011-ХІІ, особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон №3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (стаття 5 Закону №3551-ХІІ).

За приписами абзацу 1 пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-ХІІ, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Стаття 10 Закону №3551-ХІІ надає визначення сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни.

Так, відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 зазначеної статті закону, до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Абзацом 5 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-ХІІ визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, серед іншого: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Кабінетом Міністрів України 28 травня 1993 року прийнято постанову за № 379 "Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби", якою, серед іншого, затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі порядок №379).

Пунктами 2-5 Порядку №379 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Підставою для видачі посвідчення є:

витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу;

свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім;

документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;

постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти).

Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.

Для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі) до:

територіального центру комплектування та соціальної підтримки - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби;

уповноваженого структурного підрозділу (органу), на який покладаються функції з видачі посвідчень (далі - уповноважений орган) - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця СБУ, Управління державної охорони, розвідувальних органів, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Національної гвардії, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

Аналіз наведених норм законодавства дозволяє зробити висновок про те, що для отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, заявнику до уповноваженого органу необхідно надати визначений пакет документів, серед яких, зокрема, мав бути документ про причини й обставини смерті, а також висновок ВЛК.

Матеріали справи свідчать про те, що заявником ( ОСОБА_1 ) дійсно разом з заявою відповідачу надавались документи, що підтверджують смерть ОСОБА_5 (лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті), проте такі документи жодним чином не відображають зв`язок між смертю ОСОБА_5 та проходженням ним військової служби, а лише містять відомості про те, що смерть настала унаслідок захворювання та містять медичний діагноз захворювання, яке стало причиною смерті останнього.

Серед документів, поданих ОСОБА_1 до відповідача, міститься також Свідоцтво про хворобу №2945 (протокол засідання ЦВЛК №154 від 03.08.2023), яким ОСОБА_5 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, крім цього визначено, що захворювання, так, пов`язані з проходженням військової служби.

Суд зазначає, що вказаний висновок ВЛК, яку ОСОБА_5 пройшов при житті, не містить та не може містити причини смерті останнього, у тому числі причинний зв`язок смерті з проходженням військової служби.

Суд звертає увагу, що Витяг з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №102 від 21.05.2024 року (постанова ЦВЛК №2228), який був долучений позивачами до матеріалів справи 24.06.2024, не надавався відповідачу разом із заявою від 31.01.2024, а отже не був у розпорядженні останнього під час прийняття рішення про наявність підстав для видачі заявникам спірних посвідчень.

Отже, під час звернення ОСОБА_1 до відповідача з метою видачі посвідчення членів сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, останньою не були подані усі документи, передбачені Порядком №379.

Разом з тим, відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 11 Порядку №379, у разі коли заява та додані до неї документи подані не в повному обсязі, посвідчення не видається, про що заявникові повідомляється письмово із зазначенням підстав. У такому випадку заява та документи повертаються заявникові.

Після усунення причин, які стали підставою для повернення заяви та документів, заявник може повторно звернутися для отримання посвідчення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до відповідача з метою видачі посвідчення членів сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, останньою документи були подані не у повному обсязі, це виключало можливість відповідача прийняти позитивне рішення та видати заявнику та усім членам сім`ї зазначені посвідчення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність своїх дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачами, стягненню не підлягають.

Доказів понесення відповідачем судових витрат у справі до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО