Справа № 460/24355/23
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2024 року м. Рівне №460/24355/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гудими Н.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у не розгляді дисциплінарної скарги від 19.05.2023 про вчинення дисциплінарного проступку та зобов`язання розглянути таку скаргу в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції.

Позов обґрунтовано тим, що позивач звернувся до відповідача із дисциплінарною скаргою від 19.05.2023 про вчинення слідчим СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Вовтонюк С.В. дисциплінарного проступку в порядку Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», однак відповідач таку скаргу розглянув в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції. Вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що не відповідають чинному законодавству, а тому просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень вказав, що не допустив протиправної бездіяльності щодо розгляду скарги позивача від 19.05.2023, оскільки про її розгляд в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян» проінформовано заявника та роз`яснено правові підстави оскарження дій чи бездіяльності слідчих, а також результатів розгляду звернення. За таких обставин, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ Полицька виправна колонія (№76) у виді довічного позбавлення волі.

19.05.2023 ОСОБА_1 подав до Головного управління Національної поліції в Рівненській області дисциплінарну скаргу, у якій просив притягнути слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у неналежному проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.1 ст.384 КК України. В обґрунтування скарги зазначено, що здійснюючи професійну діяльність поліцейського на посаді слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області старший лейтенант ОСОБА_2 , проводячи досудове розслідування кримінального провадження №0005411 від 04.09.2019, крім ряду порушень КПК України порушила вимоги ст.19 ч.2 Конституції України та ч.1 ст. , ч.1 ст.6, ч.1 ст. 7, ч.1 ст. 8, пп.1-3 ч.1 ст.18, п.6 ч.1 ст.23, ч.1 ст.24, ч.1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію". Зазначено, що слідча порушила присягу працівника поліції, визначену ч.1 ст. 64 цього Закону, оскільки діяла всупереч Конституції та законів України, знехтувала принципами законності та верховенства права, унеможлививши реалізацію прав потерпілого, як людини та громадянина передбачених законами України.

Листом №Г-519/24/02-2023 від 22.06.2023 ГУНП в Рівненській області повідомило позивача, що за результатами розгляду його скарги проведено службову перевірку в порядку вимог Закону України «Про звернення громадян». За результатами вивчення стану досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 в порядку ст.39 КПК України надано письмові вказівки та визначено обсяг проведення необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій. Зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває. Крім того, проінформовано, що копію скарги скеровано до СВ Дубенського РВП ГУНП для розгляду по суті в частині проведення окремих слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0005411 та врахуванні під час подальшого досудового розслідування. Вказано, що про результати розгляду буде додатково повідомлено слідчим відділенням Дубенського РВП ГУНП. Водночас, роз`яснено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування відповідно до ст.ст.303, 306 КПК України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його скарги в порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Національної поліції України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян». Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно з ч.1 ст.1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

При цьому, за визначенням, наведеним у ст.3 Закону України «Про звернення громадян», скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За правилами ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

За приписами статей 15, 18 і 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

В свою чергу, органи державної влади зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Судом встановлено, що 19.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Рівненській області зі скаргою про притягнення слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за наслідками проведення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019.

Згідно з матеріалами справи 23.05.2023 скарга позивача була зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції ВДЗ ГУНП за №Г-519.

22.06.2023 ГУ НП в Рівненській області за результатами розгляду скарги листом №Г-519/24/02-2023 повідомило позивача, що за його скаргою проведено службову перевірку, а копію скарги скеровано до СВ Дубенського РВП ГУНП для розгляду по суті в частині проведення окремих слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0005411 та врахуванні під час подальшого досудового розслідування. Крім того, роз`яснено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування відповідно до ст.ст.303, 306 КПК України.

За результатами розгляду скарги в СУ ГУНП підготовлено доповідну записку, в якій викладені відомості, що стосуються перевірки, а також міститься інформація про хід досудового розслідування із зазначенням проведених слідчих (розшукових) дій, про що позивача додатково повідомлено листом від 31.10.2023 №11841/24-2023.

Таким чином, скарга позивача щодо дій слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 в ході проведення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 була розглянута ГУ НП в Рівненській області на підставі, в межах та у спосіб, визначені чинним законодавством, та повідомлено позивача про результати такого розгляду.

Водночас, щодо порушеного позивачем у скарзі питання проведення службового розслідування стосовно слідчого та притягнення її до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає таке.

Організація та порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України регламентується Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний cтатут).

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 ст.14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.10 ст14 Дисциплінарного статуту).

Водночас, процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі Порядок).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

За приписами п.2 розділу ІІ Порядку службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;

повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку;

надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»;

ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень;

недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу;

недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування;

втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження;

розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом;

порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів;

перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку;

здійснення поліцейським дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками в будь-якій формі, а також сексуальних домагань.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Порядку у наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування це відомо).

Проект наказу про призначення службового розслідування та пропозиції щодо складу дисциплінарної комісії готує структурний підрозділ, яким установлено наявність підстав для проведення службового розслідування.

За рішенням уповноваженого керівника в межах повноважень підготовку проекту наказу про призначення службового розслідування може бути доручено іншому органу (підрозділу) поліції.

Склад дисциплінарної комісії визначається з урахуванням вимог статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначено Положенням про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі Положення).

Дисциплінарна комісія створюється за письмовим наказом Міністра внутрішніх справ України, службової особи поліції або ректора закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, наділених повноваженнями із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (далі - уповноважений керівник), одночасно з прийняттям рішення про призначення службового розслідування (п.2 розділу І Положення).

Згідно з пунктами 14 та 15 Положення дисциплінарна комісія розпочинає свою діяльність із моменту видання уповноваженим керівником письмового наказу про призначення службового розслідування, в якому зазначається інформація про створення дисциплінарної комісії, призначення її голови та затвердження персонального складу. Повноваження дисциплінарної комісії припиняються в день затвердження уповноваженим керівником висновку службового розслідування.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що службове розслідування стосовно поліцейського проводиться за письмовим наказом керівника про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії. При цьому, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Тобто, формулювання законодавцем означеної правової норми з використанням словосполучення «за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку» означає, що керівником надається оцінка достатності таких даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку поліцейського, в тому числі зазначених у заявах, скаргах та повідомленнях громадян.

Суд звертає увагу, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що повноваження щодо службового розслідування стосовно поліцейського є дискреційними та є виключною компетенцією відповідного керівника.

Відтак, призначення службового розслідування та притягнення за його результатами слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності можливе лише на підставі наказу керівника ГУ НП в Рівненській області, що є його дискреційними повноваженнями.

Як свідчить зміст наданої позивачу відповіді, його скарга була розглянута відповідними посадовими особами ГУ НП в Рівненській області, а обставинам, зазначеним у ній, надана оцінка, а тому твердження позивача про протиправну бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що у скарзі від 19.05.2023 позивач фактично не погоджується з діями і рішеннями слідчої в ході проведення нею досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019.

Так, у скарзі позивач зазначає, що здійснюючи досудове розслідування кримінального провадження №0005411 від 04.09.2019, слідча СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області Вовтонюк СВ. не провела жодної слідчої, розшукової чи процесуальної дії для встановлення обставин справи. Вказано, що слідча ОСОБА_2 винесла постанову про закриття провадження всупереч вимог ч.5 ст.110 КПК України, без проведення всіх необхідних слідчих розшукових дій. Повідомлено, що 07.11.2022 позивачем слідчому було подано клопотання в порядку ст.ст.56 ч.1 п.11, 221 КПК України. Проте всупереч норм ст.220 КПК України на виконання ухвали слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23.12 2022 слідчою ОСОБА_2 жодних процесуальних дій щодо вирішення такого клопотання щодо ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не проведено. Також зазначено, що слідчою не виконано постанови слідчого від 06.10.2021 про часткове задоволення клопотання представника позивача від 20.09.2021, якою доручено проведення судово-медичної експертизи експертам Волинського обласного бюро СМЕ.

Суд звертає увагу, що згідно з ч.1 ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на всій території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК України спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Завданням кримінального провадження відповідно до ч.1 ст.2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Пунктом 5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Конституційний Суд України у рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

Аналогічний висновок міститься у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Приписами частин 1-3 статті 38 КПК передбачено, що органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: органів Національної поліції; органів безпеки; органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України; 3) підрозділи детективів органів Бюро економічної безпеки України. Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів Бюро економічної безпеки України; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Частиною 1 ст.303 КПК України визначено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а частиною другою цієї статті передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314- 316 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, зміст наведених норм дає підстави для висновку, що орган дізнання, попереднього слідства, прокуратури під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а отже оскарження таких дій має відбуватися виключно за правилами, установленими КПК України.

Подібна за змістом позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 826/13340/15, від 21 листопада 2018 року в справа № 826/2004/18, від 10 квітня 2019 року у справі № 808/390/18, від 28 серпня 2019 року в справі № 1540/5031/18.

Законодавством чітко визначено механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового розслідування при здійсненні кримінального провадження, в тому числі передбачено право заінтересованої особи в порядку, передбаченому КПК України, звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового розслідування (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема до суду.

Таким чином, оскільки законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового розслідування у конкретній справі, не може перевірятися поза межами передбаченого кримінальним процесуальним законом контролю, то обраний позивачем спосіб захисту, як-от зобов`язання відповідача провести службове розслідування стосовно слідчого, який, на думку позивача, порушив вимоги КПК України, жодним чином позитивно не вплине на хід досудового розслідування і не відновить/не захистить права позивача як заявника/потерпілого у кримінальному провадженні.

В свою чергу, вимоги особи, яка є учасником (заявником і потерпілим) в кримінальних провадженнях про зобов`язання до проведення службової перевірки службових осіб, які здійснювали чи здійснюють досудове розслідування цих кримінальних проваджень, з метою притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, є за своєю суттю формою спонукання до належного, на думку позивача, виконання ними своїх обов`язків по досудовому розслідуванню, тому мають вирішуватись за нормами КПК України.

При цьому суд враховує, правовий висновок Верховного Суду, викладений у справі №380/19076/21, згідно з яким відсутність регламентації у національному законодавстві права особи на оскарження відмови у проведенні службового розслідування є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності слідчого, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

З огляду на наведене, у разі, якщо позивач не погоджується з діями чи бездіяльністю слідчого, вчиненими під час досудового розслідування кримінального провадження, то таке оскарження має здійснюватися у порядку, установленому КПК України, а не за правилами адміністративного судочинства.

У численних постановах (зокрема, від 2 серпня 2019 року у справі №0240/3532/18-а, 30 квітня 2020 року у справі №826/10631/17, 14 травня 2020 року у справі №805/1479/16- а) Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі №18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні даного спору дійшов висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час як порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

За наведеного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Правові підстави для застосування ст.139 КАС України відсутні

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07 серпня 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (ДУ "Полицька виправна колонія (76)",с. Іванчі,Рівненська обл., Вараський р-н,34375, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Миколи Хвильового, буд. 2,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108761)

Суддя Н.С. Гудима