Справа № 520/15229/24
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 р. №520/15229/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030 № від 01.03.2023 року на суму 3954,0грн. № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року на суму 713.92грн., № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року на суму 1508.00грн., № 0-2030-UA0028556 від 12.03.2024 року на суму 8352,0 грн., № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року на суму 1511,25 грн., № 0-2030-UA0028556 від 12.03.2024 року на суму 8370,0 грн., якими ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) визначено податкові зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що частина нежитлових приміщень, належних позивачу за своїм функціональним призначенням є фарбувальним цехом та підсобними приміщеннями, проте податковим органом невірно визначено ставку, за якою нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується матеріалами справи.

Від Головного управління ДПС у Харківській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо цільового призначення нежитлового приміщення, належного позивачу. З огляду на викладене, враховуючи дані реєстру (в якому не зазначене їх цільове призначення, тобто як вони використовуються) відповідачем правомірно прийнято рішення про застосування ставки оподаткування в розмірі 1 % від мінімальної заробітної плати.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується з обґрунтуванням відповідача щодо підстав прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, обґрунтовуючи відсутністю аргументів у відзиві на позовну заяву щодо правомірності дій відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень:

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,9 кв метрів;

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 139,2 кв метрів;

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 139,5 кв метрів.

Головним управлінням ДПС у Харківській області винесені податкові повідомлення рішення:

- № 0-2030 № від 01.03.2023 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 3954,0грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (надалі - сум податкового зобов`язання), за податковий період-2021 рік;

- № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 713.92грн., за податковий період-2022 рік,

- № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 1508.00грн., за податковий період-2022 рік;

- № 0-2030-UA0028556 від 12.03.2024 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 8352,0 грн., за податковий період-2021 рік,

- № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 1511,25 грн., за податковий період-2022 рік,

- № 0-2030-UA0028556 від 12.03.2024 року про визначення суми податкового зобов`язання у розмірі 8370,0 грн., за податковий період-2021 рік.

Не погодившись з податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Нормами пп. 266.2.1 п. 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно пп. 266.3.2 п. 266.1 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (пп. 266.5.1 п. 266.5 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.п.266.6.1 ст.266 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та тинів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень 1 поверху № 20,21 загальною площею 65.9 кв.м., нежитлового приміщення 9-го поверху №24 загальноюплощею 33.3 кв.м в нежитловій будівлі літ "А-16"за адресою: м.Харкiв, вул. Клочківська, буд. 111-А, нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 63, 63а, 64, 65, 66 загальною площею 139,5 кв.м., нежитлове приміщення 1-го поверху № 60, загальною площею 139,2 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Н-3» м. Харків, вул. Державінська (на теперішній час вул. Ім. Дмитра Коцюбайла), будинок 38.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку оскаржуваних податкових повідомлень рішень податок позивачу нарахований відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» зі змінами та доповненнями, застосована ставка податку 1 відсоток від мінімальної заробітної плати.

За 2021 рік:

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 : 65,9 * 60,00 = 3954,00 грн., де 65,9 площа приміщення, 60,00 ставка податку (1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2021 року)

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 : 139,2 * 60,00 = 8352,00 грн, де 139,2 площа приміщення, 60,00 ставка податку (1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2021 року)

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 : 139,5 * 60,00 = 8370,00 грн, де 139,5 площа приміщення, 60,00 ставка податку (1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2021 року)

За 2022 рік:

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 : 65,9 * 65,00/12*2 = 713,92 грн., де 65,9 площа приміщення, 65,00 ставка податку (1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2022 року)

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 : 139,2 * 65,00/12*2 = 1805,00 грн, де 139,2 площа приміщення, 65,00 ставка податку (1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2022 року)

- нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 : 139,5 * 65,00/12*2 = 1511,25 грн, де 139,5 площа приміщення, 65,00 ставка податку (1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2022 року) У 2022 році відповідно до законодавства податок нараховується за 2 місяці (січень, лютий).

Отже, ГУ ДПС у Харківській області визначено суми податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно за 2021 р. та 2022 р., виходячи зі ставки 1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом до відповідного податкового періоду за 1 кв. метр, як до об`єктів нежитлової нерухомості - будівель торгівельних, посилаючись на те , що дані з реєстрів не дають можливість визначити призначення приміщень.

Суд не погоджується з такими висновками податкового органу, з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.129-1. п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд 018-2000 пункту 1252 ДК до Будівлі промисловості та склади (125) належать, крім іншого: 1251.9 Бідівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 822/2624/16, ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Як вбачається з інформаційної довідки № 368232088 від 03.03.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав та технічного паспорту від 28.02.2024, інвентаризаційна справа № 21/02/2024 Позивач володіє нерухомим майном - нежитлові приміщення 1 поверху № 20,21 загальною площею 65.9 кв.м. в нежитловій будівлі літ "А-16"за адресою: АДРЕСА_2 , які є підсобними приміщеннями.

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2664736 від 19.04.2013 року та технічного паспорту від 29.05.2013, інвентаризаційна справа № 80897 Позивач володіє нерухомим майном - нежитлове приміщення 1-го поверху № 60, загальною площею 139,2 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Н-3» АДРЕСА_3 , яке є фарбувальним цехом. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3388444 від 14.05.2013 року та технічного паспорту від 29.05.2013, інвентаризаційна справа № 80897 Позивач володіє нерухомим майном - нежитловими приміщеннями 1-го поверху №№ 63, 63а, 64, 65, 66 загальною площею 139,5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Н-3» АДРЕСА_3 , які є фарбувальним цехом та підсобними приміщеннями.

Отже, враховуючи наведені положення ДК 018-2000, досліджені судом правовстановлюючі документи та технічну документацію, яка міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що спірні нежитлові будівлі слід класифікувати як Бідівлі інших промислових виробництв.

У той же час податковим органом не надано доказів та не наведено обставин, які б спростовували вказане та доводили приналежність зазначених об`єктів нерухомості до іншого типу, відмінного від зазначеного вище.

Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням міської ради.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 встановлено на території міста Харкова на 2018 рік та наступні роки податок на майно, який складається, окрім іншого, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 5 зазначеного вище Додатку №1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у-таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) виключений; (підпункт 5 пункту 5 додатку 1 виключений згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 р. № 1284/18 набрав чинності з 01.01.2019 р.) 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Зважаючи, що зазначені вище об`єкти нерухомості за адресами: АДРЕСА_4 , які на праві власності належать позивачу, за своїм функціональним призначенням належать до Бідівель інших промислових виробництв, суд приходить до висновку, що ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у його власності має становити 0,1%.

Натомість, податковим органом помилково кваліфіковано нежитлову власність ОСОБА_1 як об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1% розміру мінімальної робітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року на 1 квадратний метр бази і оподаткування.

Доводи відповідача про не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення нежитлових приміщень, чим останній з поміж іншого обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваних рішень, не спростовують обов`язку відповідача за відсутності такої інформації, вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, та не наділяють контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Суд зазначає, що у відповідача при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки були відсутні підстави застосовувати ставку у розмірі 1%, враховуючи відсутність у встановлених законодавством джерелах відомостей, необхідних для ідентифікації, зокрема, типу відповідного об`єкта нерухомості, що є обов`язком в даному випадку.

Тобто, податковий орган, маючи законодавчо встановлений вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд.

В даному випадку, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна у розмірі 1% без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Щодо доводів відповідача про правомірність віднесення належних позивачу будівель до торгівельних з огляду на види діяльності позивача, суд вважає безпідставними, оскільки останні належать позивачу саме як фізичній особі, відповідно види діяльності позивача як підприємця не можуть впливати на кваліфікацію нежитлової власності позивача у якості об?єкту оподаткування податком на нерухоме майно та не засвідчують факт здійснення позивачем торгівельної діяльності.

Суд зазначає, що положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України).

В силу ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності рішень належним чином не довів.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для їх скасування.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030 від 01.03.2023 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 3954,00 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2021 рік.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 713,92 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості,, за податковий період - 2022 рік.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 1508,00 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2022 рік.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030-UA0028556 від 12.03.2024 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 8352,00 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2021 рік.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030-UA0028556 від 01.02.2024 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 1511,25 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2022 рік.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 0-2030-UA0028556 від 12.03.2024 року про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання у розмірі 8370,00 грн. за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2021 рік.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бідонько А.В.