Справа № 160/20386/24
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою (з урахуванням уточненого позову), в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 15.07.2024 року № 333 в частині призову на військову службу під час мобілізації відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 );
- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ) в частині призначення до військової частини НОМЕР_1 державної спеціальної частини транспорту ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНКОПП НОМЕР_3 , РНКОПП НОМЕР_3 );
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 в особі командира військової частини відносно військовослужбовця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 ) щодо нерозгляду його рапорта від 24.07.2024 року про звільнення з військової служби;
- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 в особі командира військової частини (ЄДРПОУ НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ) розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 ) від 24.07.2024 року і прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.
05.08.2024 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом:
- заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що, враховуючи те, що ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення, і саме відповідач-2 має право на видання наказу про його звільнення, можливе переміщення ОСОБА_1 на нове місце військової служби із цієї військової частини до іншої, унеможливить виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на його користь. Оскільки в результаті виключення позивача із списку особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із його переміщенням до іншої військової частини позбавить підстав командира НОМЕР_1 на видання такого наказу. В той же час ОСОБА_1 вимушений буде знову звертатись із рапортом вже до нового командира нової військової частини і у випадку його не розгляду або відмови вимушений буде знову звернутись до суду за захистом своїх прав, що може тривати нескінченно. 3 урахуванням явної очевидної неправомірності наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.07.2024 року № 333 в частині призову на військову службу під час мобілізації, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом ОСОБА_1 , і як наслідок неправомірності виданого військовою частиною НОМЕР_1 на його виконання наказу від 15.09.2024 року № 197 та очевидних складнощів, які виникнуть при його переміщенні до іншої військової частини, позивач вважає за необхідне просити суд про вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення у справі, оскільки існує очевидна і реальна небезпека заподіянню шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 , а, можливо, і його здоров`ю та життю, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або взагалі може унеможливити їх відновлення.
Вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову визначені статтею 152 КАС України.
Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 152 КАС України.
Суд зазначає, що згідно ч. 1, 2 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову судом не встановлено підстав для необхідності виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, відтак заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Вирішуючи подану заяву, суд виходить з наступного.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання позитивного (для позивача) рішення суду. Також суд вважає за необхідне відмітити, що приймаючи ухвалу про вжиття заходів по забезпеченню позову, суд повинен враховувати, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними заявленим позовним вимогам.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).
Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Виходячи із наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.
З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Суд зазначає, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.
За колом осіб бронювання стосується тільки військовозобов`язаних і є для них підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. У свою чергу, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.
Пунктом 1 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.
Стаття 24 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ визначає мету бронювання військовозобов`язаних. За її змістом бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства економіки України № 165173 від 11.07.2024 року, надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 27.04.2025 року заброньованим військовозобов`язаним за АТ «Укрзалізниця», які працюють у зазначеному товаристві за списком, погодженим Міністерством оборони України (реєстраційний номер 220/5510/6 від 09.07.2024 року). Відповідно до виписки зі списку, до нього включений за № 716 ОСОБА_1 .
Як зазначає позивач, на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов на військову службу під час мобілізації рядового ОСОБА_1 призвано на військову службу та доставлено 15.07.2024 року у військову частину НОМЕР_1 для проходження військової служби у Збройних Силах України.
15.07.2024 року наказом № 197 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 рядовим за військовою спеціальністю стрілець.
Як вбачається, позивач звернувся до суду із позовною заявою (з урахуванням уточненого позову), в якій просить суд, зокрема:
- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) від 15.07.2024 року № 333 в частині призову на військову службу під час мобілізації відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 );
- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 АДРЕСА_1 ) в частині призначення до військової частини НОМЕР_1 державної спеціальної частини транспорту ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНКОПП НОМЕР_3 , РНКОПП НОМЕР_3 );
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 в особі командира військової частини відносно військовослужбовця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 ) щодо нерозгляду його рапорта від 24.07.2024 року про звільнення з військової служби.
Суд зазначає, що позивач фактично оскаржує незаконність призову на військову службу, а в заяві про забезпечення позову, просить заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Суд не може погодитись з доводами заявника, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може призвести до неможливості відновлення порушеного права.
Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється.
Так, предметом спору у цій справі є скасування індивідуальних актів, зокрема, наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов ОСОБА_1 на військову службу.
Суд зазначає, що припинення юридичної сили індивідуального акта, у тому числі і наказів, відбувається автоматично у разі задоволення позову після набрання законної сили рішенням суду.
Тобто, вчинення дій щодо можливого переміщення не вплине на можливість захисту прав позивача шляхом скасування зазначеного оскаржуваного наказу. Таким чином, заборона направлення/переведення позивача ніяким чином не може додатково гарантувати, що рішення про скасування наказу про призов на військову службу, у разі задоволення позову, буде виконано, оскільки, як зазначалось, припинення юридичної сили наказів відбувається автоматично та не потребує додаткових дій.
Спосіб забезпечення позову, про який просить позивач, не є нерозривно пов`язаним з підставами та предметом адміністративного позову, оскільки ніяк не вилине на можливість припинення юридичної сили індивідуальними актами у разі набрання законної сили рішенням суду, якщо позов буде задоволено.
Суд також зауважує, що представник позивача, подаючи заяву про забезпечення позову та, перераховуючи можливі негативні наслідки у випадку незадоволення поданої заяви, жодних доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, не надав, а подана заява ґрунтується лише на припущеннях.
Як слідує із заяви про забезпечення позову, вимоги представника позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову фактично обґрунтовано посиланням на очевидну протиправність оскаржуваних дій та рішень відповідачів щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.
Представник позивача наголошує, що ОСОБА_1 станом на даний час проходить військову службу за мобілізацією, у зв`язку з призовом у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2024 №197, відповідно до якого, ОСОБА_1 призначений до Військової частини НОМЕР_1 та є таким, що приступив до виконання обов`язків.
Разом з тим, суд зазначає, що протиправність оскаржуваних дій та рішень відповідачів може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.
При цьому, суд відзначає, що заява адвоката Шевченко Л.М. про забезпечення позову не містить посилань на беззаперечні мотиви, з яких заявник вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Суд наголошує, що із матеріалів справи судом не встановлено обставин того, що Військова частина НОМЕР_1 має намір вчинити або вчиняє певні дії щодо направлення/переведення військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої Військової частини, жодних доказів на підтвердження вказаного позивачем до заяви про забезпечення позовну не долучено.
Разом з цим, суд наголошує, що ч. 3 ст. 151 КАС України доповнено п. 10 згідно із Законом №2359-IX від 08.07.2022, відповідно до якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Таким чином, процесуальний закон містить пряму заборону вживати заходи забезпечення позову, шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у тому числі, на момент розгляду даної заяви.
При цьому, як вже зазначено, представник позивача просить забезпечити позов шляхом зобов`язання заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії щодо направлення/переводу позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Водночас, суд зауважує, що таке направлення/перевід буде можливе тільки на підставі наказу або розпорядження командира (начальника), зупинення дії якого забороняється, як уже зазначено вище, згідно з п. 10 ч. 3 ст. 151 КАС України.
З огляду на викладене, надавши оцінку доводам заявника, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5, 8 ст. 154 КАС України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Керуючись ст. 150, 151, 154, 156, 243, 248, 256 КАС України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 КАС України.

Суддя Н.Є. Калугіна