Справа № 160/14890/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови мені, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , в оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із наявністю у мене батька, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , із числа осіб з інвалідністю II (другої) групи, що підтверджується довідкою медико-соціальною експертною комісією (далі- МСЕК) серія 2-18 АЖ №057978 та довідкою лікарсько-консультативної комісії (далі- ЛКК) 131123, та відсутністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону його утримувати;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - у зв`язку із наявністю у мене батька із / числа осіб з інвалідністю II (другої) групи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зайнятий постійним доглядом за своїм батьком, як особою, яка є інвалідом ІІ групи та потребує догляду, а тому він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз. 11 п. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3544-ХІІ.
З метою отримання відстрочки від призову за мобілізацією відповідно до ст. 23 Закону №3544-XII позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши необхідні документи. Втім, у відповідь на звернення він отримав рішення про відмову у наданні йому відстрочки за цією підставою. 3 огляду на зазначене позивач вважає протиправними дії відповідача щодо ненадання відстрочки. Беручи до уваги обставини подання позивачем документів, які дають право отримати відстрочку, позивач вважає, що відповідачем протиправно та необґрунтовано відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
07.06.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
21.06.2024 року представником ІНФОРМАЦІЯ_1 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що звертаючись до ІНФОРМАЦІЯ_5 , представник позивача у письмовій заяві не зазначив про відсутність інших осіб, які зобов`язані за законом утримувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Будь-яких підтверджуючих документів (довідки про склад сім`ї тощо), не надав. Не маючи відомостей про наявність/відсутність інших осіб, які зобов`язані за законом утримувати батька позивача, ІНФОРМАЦІЯ_7 був позбавлений можливості остаточно визначити, чи має позивач право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
Довідкою МСЕК серії 2-18АЖ №057978 від 03.07.1996 року встановлено, що ОСОБА_2 безстроково встановлено другу групу інвалідності.
Згідно довідки ЛКК від 13.01.2023 року, ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує стороннього догляду.
Згідно довідки Управління соціального захисту населення Юр`ївської райдержадміністрації у Дніпропетровській області №61 від 06.02.2017 року, ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу фізичним особам, які надають соціальні послуги.
15.04.2024 року представник позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із тим, що він зайнятий постійним доглядом за своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є інвалідом другої групи.
До вказаної заяви було надано копію свідоцтва про народження, копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності, копію ЛКК.
ІНФОРМАЦІЯ_4 складено лист №6479 від 18.04.2024 року, яким надано відповідь на заяву представника позивача від 15.04.2024 року, та зазначено, що до заяви не додано документів, підтверджуючих відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати батька ОСОБА_1 .
Також зазначено, що ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (за наявності законних підстав). Для отримання відстрочки від призову необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 і надати повний комплект підтверджуючих документів.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач і звернувся до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ, застосовується судом у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який також визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону № 3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Частиною 1 статті 23 Закону № 3543-ХІІ визначено зокрема, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Отже, зі змісту зазначеної норми законодавства вбачається, що особою мають бути дотримані дві обставини для відстрочки від призову під час мобілізації за вказаною підставою, а саме: 1) особа зайнята постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із тим, що він зайнятий постійним доглядом за своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є інвалідом другої групи загального захворювання безстроково.
Щодо вказаних обставин, суд звертає увагу на наступне.
Згідно ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків.
Також відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.
Як свідчать матеріали справи, у ОСОБА_2 є дружина ОСОБА_3 (матір позивача), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .
Також, згідно паспорту ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , у останнього є син ОСОБА_4 , 1985 року народження (брат позивача).
Позивач не надав доказів неможливості, неспроможності ОСОБА_3 (мати позивача) та ОСОБА_4 (брат позивача) здійснювати догляд за батьком ОСОБА_2 , як не надав й доказів відсутності у ОСОБА_2 інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ним.
Враховуючи те, що у відповідача не було правових та фактичних підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яка оголошена 24.02.2022 Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, у відповідності до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", з огляду на те, що позивач на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за хворим батьком не надав доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .
Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський