Справа № 149/2311/24
Суддя: Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/2311/24
Провадження №2-а/149/56/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Гончарук-Аліфанової О.Ю.,

при секретарі Зоріній О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу,

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу.

Позов мотивовано тим, що 16 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 було винесено постанову № 396 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за фактом порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Позивач вважає вказану постанову незаконною, протиправною, винесеною з порушенням процесуального, адміністративного права та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. Позивачем не було забезпечено відповідачу за його письмовим зверненням права на безоплатну правову допомогу, особа, яка складала протокол не пред`явила на камеру відеофіксації службового посвідчення, яке підтвердило б його повноваження, копія протоколу, яка була надана позивачу не містила номеру та частини статті, якою передбачена відповідальність, в протоколі не були зафіксовані пояснення позивача. Позивач зазначає, що він в 2003 році змінив релігійні переконання, ставши християнином - послідовником вчення Іісуса Христа, яке не допускає вбивства людини, участі у збройних конфліктах та службу у військових формуваннях, про що він повідомив позивача. Також позивач не згоден із формулюванням суті адміністративного правопорушення, оскільки він не зміг надати військово-обліковий документ через його втрату, а не через небажання ставати на військовий облік на якому він і так перебуває з 2003 року, після звільнення в запас із лав Прикордонних військ. Враховуючи викладене позивач просив оскаржувану постанову скасувати.

Ухвалою суду від 24 липня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників. Відповідачам визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволені позову просив відмовити, зважаючи на наступне. 06 липня 2024 року ОСОБА_1 не виконав вимогу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 пред`явити свій військово-обліковий документ, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 396 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Від надання письмових пояснень ОСОБА_1 відмовився. 16 липня 2024 року ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув, однак при розгляді справи було взято до уваги його пояснення. За результатами розгляду начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 була винесена постанова № 396 від 16 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Із матеріалів справи встановлено наступне.

06 липня 2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 було складено протокол № 396 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Відповідно до протоколу 06 липня 2024 року під час перевірки військово-облікових документів громадян, ОСОБА_1 не надав військово-облікового документу. Зі слів ОСОБА_1 військово-обліковий документ у нього відсутній у зв`язку із відмовою від військового обліку, чим порушив Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився. Наявні власноручні записи ОСОБА_1 "відмовляюсь надавати пояснення на місці складення протоколу, оскільки не вбачаю здійснення об`єктивного бачення обставин". Розгляд справи було призначено на 09:00 год. 16 липня 2024 року, копію протоколу вручено ОСОБА_1

16 липня 2024 року об 11:00 год. ОСОБА_1 було надано до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про надання безоплатної правової допомоги, письмові пояснення та зауваження, заяву про неможливість виконання наказу про мобілізацію у зв`язку із релігійними переконаннями, заяву про звільнення від призову на військову службу у зв`язку із релігійними переконаннями , які унеможливлюють виконання військового обов`язку.

Постановою № 396 від 16 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 17 000,00 гривень.

Позивач не погоджується із зазначеною постановою та оскаржив її у судовому порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а саме ОСОБА_1 не виконав вимогу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 пред`явити свій військово-обліковий документ, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що охоплюється дією особливого періоду.

Таким чином, з 24 лютого 2022 року в Україні діє особливий період.

Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, зокрема мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні негайно повідомляти районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів за місцем військового обліку про втрату військово-облікового документа.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки він являється особою чоловічої статі у віці 43 років, та в порушення описаних вище норм законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період не пред`явив на вимогу уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки військово-обліковий документ.

Суд звертає увагу, що в межах даного провадження, як у документах, наданих суду, так і в документах, адресованих ТЦК причини ненадання військово-облікового документу позивачем зазначено суперечливо: релігійні переконання, втрата військового квитка, образа, "необ`єктиве бачення обставин" уповноваженим працівником ТЦК, неможливість виконання військового обов`язку.

При цьому посилання позивача на втрату військово-облікового документу у 2022 році, жодними доказами не підтверджено, також не надано доказів повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 про його втрату, оскільки заява від 13 грудня 2022 року інформації про втрату військово-облікового документу не містить, а мотивована неможливістю виконання військового обв`язку релігійними переконаннями позивача. Відтак підстави для кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст. 211 КУпАП відсутні.

При цьому суд зауважує, що заяви позивача щодо звільнення від призову через релігійні переконання не являються предметом даного судового розгляду та не впливають на вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В частині незабезпечення ОСОБА_1 безоплатним захисником, суд зауважує, що згідно ст. 18 ЗУ "Про безоплатну правничу допомогу", звернення до Центру надання безоплатної вторинної правничої допомоги подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб, відтак Закон не передбачає залучення безоплатного захисника у справах про адміністративні правопорушення особою або органом, який здійснює розгляд справи. При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений такого права, оскільки про розгляд справи був повідомлений за 10 днів. Крім того, можливість реалізації особою своїх прав, зокрема і права на захист, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку, чим позивач і скористався.

Протокол № 396 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

За наведених обставин процесуальних порушень під час складення оскаржуваної постанови судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними і необґрунтованими, та відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду апеляційним судом апеляційної скарги.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суддя: