Справа № 450/6135/23
Суддя: Добош Н. Б.
Дата ухвалення: 2024-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/6135/23 Провадження № 2-а/450/7/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Добош Н.Б.

при секретарі Хамуляк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1072224 від 05.12.2023 року, складеною сержантом поліції Хрипуном О.Я. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700, 00 грн. та закрити провадження по справі. Вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн. та судовий збір у розмірі 536, 80 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно постанови серії ЕНА № 1072224 від 05.12.2023 року, ОСОБА_1 , водій транспортного засобу AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , 05.12.2023 року о 14 год. 49 хв. 50 сек. Автодорога М06 Київ-Чоп, 449 км., Суходоли, керуючи транспортним засобом рухалась зі швидкістю 112 км./год. при дозволеній 50 км/год. у населеному пункту. Швидкість руху вимірювалася за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 серії ТС 008380, чим порушила п. 12.4 ПДР України. Даною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700, 00 грн. Вказану постанову вважає, незаконною та винесеною з порушенням закону. Зокрема зазначає, що 05.12.2023 року вона рухалася у потоці автомобілів зі швидкістю 55 км/год., на що вказував спідометр її автомобіля. Рухаючись по дорозі загального користування позивач побачила на панелі приладів свого автомобіля, що засвітився датчик тиску у шинах, тому вона звернула на шиномонтаж, де підкачала колеса, вирівняла тиск у шинах, та почала рух далі виїхавши на головну дорогу, де позивач прилаштувалася у потік автомобілів, продовживши рух у потоці автомобілів. Позивач була безпідставно та з незрозумілих для неї причин, зупинена сержантом поліції, коли інші автомобілі з усього потоку спокійно рухалися збільшуючи свою швидкість та віддаляючись від позивача, оскільки усі бачили працівників поліції та не перевищували дозволену швидкість, що робила і позивач. У складеній за даним фактом постанові працівник поліції протиправно вказав про порушення позивачем підпункту 12.4 Правил дорожнього руху, і за результатами розгляду справи безпідставно притягнув позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 122 КУпАП. При цьому, позивач 05.12.2023р. надала письмові пояснення при складанні матеріалів, які просила поліцейських долучити до матеріалів справи. У даних поясненнях позивач зазначила, що заперечує проти винуватості у вчиненні нею правопорушення. Також позивач вказала про те, що прилад, яким нібито здійснено вимірювання швидкості (проте докази такого вимірювання швидкості до матеріалів справи не долучено та не ставляться у вину позивачу), працівники поліції тримали у руках, постійно рухалися з ним по проїжджій частині, а такий прилад не був зафіксований з метою належного та достовірного вимірювання швидкості автомобіля, як те передбачає інструкція по експлуатації. Оскаржувана постанова не містить і доказів того, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснювався в місці, яке облаштоване відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"). Також відповідач не представився, не оголошував яка розглядається справа, не роз`яснив позивачу його прав та обов`язків, не відібрав пояснень у позивача, не надав ж підтверджуючих правопорушення доказів, не оформив схеми руху автомобіля, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, а також не вчинив жодних інших дій, окрім того, що встановив особу позивача ознайомившись з його водійським посвідченням, та виніс оскаржувану постанову по справі. Окрім того зміст постанови, що оскаржується, не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, остільки в якості місця вчинення адміністративного правопорушення зазначено автодорогу з прив`язкою до населеного пункту - Суходоли, хоча позивач рухалася та була зупинена відповідачем поза межами дорожнього знаку, який встановлює межі населеного пункту. Тобто встановлене конкретне місце скоєння правопорушення не відповідає дійсності, та відсутні докази, вчинення позивачем такого правопорушення в межах населеного пункту. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги, задоволити.

Представник відповідача скерував на адресу суду відзив в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю. Вказане мотивує тим, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, щ 05.12.2023 року близько 14 год. 49 хв. на Автодорозі М-06 Київ-Чоп с. Суходоли (449 км) позивач керувала транспортним засобом AUDI А6 номерний знак НОМЕР_2 рухаючись у населеному пункті зі швидкістю 112 км/год., при дозволеній швидкості 50 км/год. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась лазерним приладом TRUCAM LTI 20/20 ТС0083380, чим порушила п. 12.4 Правил дорожнього руху. Інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом зупинення транспортного засобу під керуванням позивача. Позивач здійснила зупинку свого транспортного засобу та почала вести діалог з працівником поліції в особі поліцейського Хрипуна О.Я. , останній, дотримуючись ст. ст. 278, 279 КУпАП та Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі» представився, пояснив позивачеві причину зупинки та повідомив, що на неї буде винесена постанова за порушення швидкісного режиму відповідно до ст.122 ч.4 КУпАП. Постанова серії ЕНА №1072224 виносилася в електронній формі у вигляді стрічки та роздрукувалася за допомогою спеціальних технічних пристроїв. Копію постанови позивач отримала на місці вчинення правопорушення та з правами позивач була ознайомлена про що свідчить її власний підпис у п.8 постанови та у п.9 постанови. Пояснення ОСОБА_1 від 05.12.2023 , яке представник позивача долучив до матеріалів справи, яке доводить факт того, що позивач в повній мірі скористалась своїми правами, отримала бланк пояснень від сержанта поліції Хрипуна О. Я. та надала їх. В постанові про адміністративне правопорушення в графі 6 внесено дані відносно сертифікованого технічного пристрою Trucam Lti 20/20 ТС 008380, яким здійснювалось вимірювання швидкості 05.12.2024 року. Також на відеодоказах видно знак 5.50 "Кінець населеного пункту", який залишається позаду автомобіля позивача, який рухається назустріч, це свідчить про те, що автомобіль позивача в`їхав в населений пункт з швидкістю 112км/год., що є адміністративним порушенням за яке передбачена адміністративна відповідальність) Також вказує, що строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, становить 30 діб. Виходячи з цього, відеозапис не є збереженим. Управлінню не були відомі наміри позивача скасовувати постанову, та про необхідність збереження відеозапису з відеореєстраторів того дня. Правомірність використання поліцією технічного приладу ТruСат 20/20 неодноразово підтверджували апеляційні адміністративні суди у своїх рішеннях. На підставі наведеного, просить в задоволенні позовних вимог, відмовити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі серії ЕНА № 1072224 від 05.12.2023 року, до ОСОБА_1 , застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до даної постанови вбачається, що 05.12.2023 року о 14 год. 49 хв., на автодорозі М06 Київ-Чоп 449 км., в с. Суходоли, водій ОСОБА_1 керуючи транспортного засобу AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 112 км./год. при дозволеній 50 км/год. у населеному пункту. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалася за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 серії ТС 008380, чим порушила п. 12.4 ПДР України.

В якості доказу вчинення водієм зазначеного адміністративного правопорушення додано відеозапис Tru Cam LTI 20/20 ТС 008380, який зазначено в оскаржуваній постанові.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII Про дорожній рух (далі - № 3353-XII) регулюються ПДР України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону № 3353-XII).

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 4 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частин перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 50 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача це здійснення вимірювання швидкості руху приладом Tru Cam LTI 20/20 ТС 008380.

З вказаних матеріалів фото та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 112 км/год., швидкість виміряна лазерним вимірювачем швидкості Tru Cam LTI 20/20 ТС 008380.

Однак з долучених фото та відеозапису, вбачається, що транспортний засіб AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував поза межами населеного пункту Суходоли.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідачами не надано до суду доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70.

Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпроАП. В постанові, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відмови від інших доказів, на які посилається правопорушник, або вказаних останнім доводів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження правомірності винесеної постанови суду не надав, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення. Суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

З матеріалів справи вбачається, що жодних належних та допустимих доказів, передбачених ст.251 КУпАП, відповідачем на підтвердження правомірності винесеної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП не надано, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положенням статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн.

Представником позивача на підтвердження понесених стороною позивача витрат на правничу допомогу надано : ордер про надання правничої допомоги серії ВС № 10564 від 13.12.2023 року; акт виконаних робіт (наданий послуг) від 12.12.2023 року; платіжну інструкцію від 12.12.2023 року.

Представником позивача до матеріалів справи не долучено договору про надання правничої допомоги укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Григорія Голуба «Прайм», що унеможливлює дослідити умови такого, щодо визначеного порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Стороною позивача понесено витрати зі сплати судового збору у розмірі 536, 80 коп., які слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Львівській області.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 79, 246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 7, 17, 18, 251, 254-257, 280, 288, 293 КУпАП, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ,- задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1072224 від 05.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 до адміністративного відповідності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 536, 80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

СуддяН. Б. Добош