Справа № 160/9218/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2024 рокуСправа №160/9218/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
09 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати частини грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 72 394, 15 гривень;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 72 394, 15 гривень.
Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання ухвали суду від 18.04.2024 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Кіяшко Т.М., 24.04.2024 року надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 02 травня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 03.05.2024 року, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 проходив службу на посаді оперуповноваженого відділу оперативних розробок Донецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 05.10.2020 № 294 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції з 15.10.2020 за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
У зв`язку із невиплатою відповідачем всіх сум, що підлягали при звільненні, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року по справі № 160/25096/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано противоправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не проведенні повного розрахунку після звільнення ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції України та невиплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2017, 2019 роки, залишок яких складає 75 доби, а також за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки, залишок яких складає 70 діб, а в загальній кількості - 145 діб невикористаних календарних днів відпусток в сумі 72 394,15 грн та зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2017, 2019 роки, залишок яких складає 75 доби, також за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки, залишок яких складає 70 діб, а в загальній кількості - 145 діб невикористаних календарних днів відпусток в сумі 72 394,15 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №501 від 12.03.2024 року позивачу було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки на виконання рішення суду від 11.12.2023 року по справі №160/25096/23, у сумі 71 308,24 грн., який отримано позивачем на картковий рахунок - 15.03.2024 року.

27 березня 2024 року представник позивача - адвокат Кіяшко Т.М. звернулась із адвокатським запитом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо здійснення нарахування та виплати позивачу компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2017, 2019 роки, а також за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2020 роки.

Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України було надано відповідь №4514-2024 від 10.04.2024 року, в якій зазначено про те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі № 2050-ІІІ та п. 3 Порядку №159 маються на увазі грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Отже, з огляду на вищезазначене, компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2017, 2019 роки, за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2016-2020 року має разовий характер, підстави для виплати компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 відсутні.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та не виплати компенсації втраченої частини доходів внаслідок порушення термінів виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, грошове забезпечення, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 810/1092/17 та від 13.01.2020 року у справі № 803/203/17.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу грошової компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, останній має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 29.04.2021 року у справі №240/6583/20).

Крім цього, виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищенаведених правових норм у подібних спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі No 803/203/17, від 29 жовтня 2020 року у справі № 280/729/19, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20, від 26.11.2019 у справі № 826/13003/16, від 12 травня 2022 року у справі № 815/3998/16 від 29.04.2021 у справі №240/6583/20, від 21.03.2023 у справі № 620/7687/21, від 29.03.2023 у справі №120/9475/21-а.

Також Верховний Суд у постановах від 16.05.2019 у справі №134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі №134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а, дійшов наступного висновку: «основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу».

З огляду на зазначене, в межах спірних правовідносин умови, визначені чинним законодавством для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, дотримані, проте, відповідач всупереч нормам чинного законодавства не виконав вимоги закону щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, чим припустив протиправну бездіяльність у відношенні позивача.

При цьому, суд також зазначає, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати повинна бути нарахована та виплачена відповідачем за період з 16.10.2020 року (наступний день, коли повинен був бути здійснений розрахунок при звільненні зі служби) по 14.03.2024 (день, що передує проведенню виплати компенсації грошового забезпечення на виконання рішення суду).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 16.10.2020 року по 14.03.2024 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 15 березня 2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 160/25096/23 та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 16.10.2020 року по 14.03.2024 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 15.03.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №160/25096/23, а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77-78, 90, 139, 243-246, 250, 255, 294, 295-297 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 16.10.2020 року по 14.03.2024 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 15 березня 2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №160/25096/23.

Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 16.10.2020 року по 14.03.2024 року, у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 15.03.2024 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 160/25096/23.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева