Справа № 260/3370/24
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 серпня 2024 року м. Ужгород№ 260/3370/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Деяк О.М.,

за участю:

позивач не з`явився,

представник відповідача 1 не з`явився,

відповідач 2 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01 серпня 2024 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 06 серпня 2024 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, в якій просить: 1) Визнати незаконними дії голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ненадання ОСОБА_1 частини щорічної основної відпустки за кілька попередніх років з 20 травня 2024 року до 02 червня 2024 року тривалістю 10 робочих (14 календарних) днів, за письмовою заявою від 29.04.2024 року та щодо не видання відповідного наказу про відпустку головою Ужгородського міськрайонного суду; 2) Визнати протиправною бездіяльність голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо ненадання ОСОБА_1 частини щорічної оплачуваної додаткової відпустки за стаж роботи понад 10 років з 20 травня 2024 року тривалістю 15 календарних днів, за заявою від 08.05.2024 року, шляхом видання відповідного наказу про відпустку головою Ужгородського міськрайонного суду;

3) Зобов`язати Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області надати судді ОСОБА_1 щорічну оплачувану (основну та додаткову) відпустку (в тому числі невикористані дні за попередні роки) за її заявою у визначений нею час та без обмеження по кількості днів відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

4) Стягнути з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на її користь моральну шкоду у розмірі 49999,95 грн, шляхом перерахування стягнутих коштів на рахунок обласного соціального гуртожитку для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування ( АДРЕСА_1 , ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка 29.04.2024 року звернулася до голови Ужгородського міськрайонного суду із заявою про надання частини щорічної основної відпустки 10 робочих днів з 20.05.2024 року по 02.06.2024 року, однак голова суду листом відмовив у наданні такої відпустки. 08 травня 2024 року позивач повторно звернулась до голови суду із заявою про надання частини щорічної додаткової оплачуваної відпустки строком на 15 календарних днів з 20.05.2024 року, вказавши на своє право, як матері двох малолітніх дітей до 15 років вибувати у відпустку в зручний для неї час. Однак, голова суду листом відмовив у видачі відповідного наказу про відпустку позивача. На переконання позивача, голова суду діє не в спосіб визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та замість видання наказу про відпустку судді у визначений строк , допускає протиправну бездіяльність та діє всупереч вимогам зазначеного закону та КЗпП.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач 1 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що неможливість надання відпусток за заявами позивачки була зумовлена, зокрема специфікою виконуваної нею роботи, а також її технічним адмініструванням. При цьому було враховано особливості автоматизованого розподілу справ між суддями, кількість суддів щодо яких проводиться автоматизований розподіл справ, необхідність у забезпеченні оперативного та своєчасного судового контролю по справах, розгляд яких здійснюється невідкладно або ж упродовж законодавчо встановленого строку, який обмежується годинами чи днями. Позивачка, звертаючись із заява про надання відпустки мала намір піти у відпустку поза встановленим графіком та в період найбільшого навантаження роботи в суді, коли автоматизований розподіл судових справ проводився щодо відносно незначеної частини суддів. В той же час, у 2024 році позивачці було надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 01.11.2023 року по 31.10.2024 року тривалістю 8 робочих (10 календарних) днів, з 22 до 31 січня 2024 року . Крім того позивачці надавалася щорічна основна оплачувана відпустка з 25.12.2023 року по 04.01.2024 року. Вказане свідчить про те, що позивачка отримувала відпустку як за графіком відпусток, встановлених для судді відповідної черги, так і поза таким графіком.

В судове засідання відповідач -1 не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач -2 надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що стаття 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» регламентує право на відпустку в цілому, передбачаючи лише строк відпустки, тоді як порядок реалізації такого права не охоплюється предметом регулювання цієї статті. Як наслідок, аналізуючи порядок використання суддею, зокрема щорічної відпустки необхідно брати до уваги також інші положення трудового законодавства у їх системному взаємозв`язку. Приписи трудового законодавства хоч і передбачають можливість об`єднання декількох відпусток, невикористаних протягом минулих років, проте не нівелюють право роботодавця не погодити відпустку працівника, якщо його відсутність протягом тривалого часу може негативно вплинути на функціонування установи, де працівник здійснює трудову функцію. Відтак, на переконання відповідача -1 неможливість надання відпусток за заявами позивача була зумовлена, зокрема специфікою виконуваної нею роботи. Підстави для відмови у наданні відпустки були викладені у відповідях на заяви позивача від 29.04.2024 року та 08.05.2024 року.

Відповідач -2 в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивачка надала суду відповідь на відзиви, в яких зазначила, що рішення зборів суддів від 06.03.2023 року № 3/03-11 «Про затвердження основних принципів побудови графіка відпусток на 2023 рік» не є графіком відпусток суддів на 2024 рік та не стосується відпусток на 2024 рік.

Відповідач 1 надав суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначив, що рішенням зборів суддів від 06.03.2023 року № 3/03-11 на 2023 рік встановлювалися 2 черги суддів, відповідно до яких вони вправі реалізувати своє право на відпустку. Вказаним рішенням зборів суддів передбачено зміну на 2024 рік суддів 1 та 2 черги місцями. Відтак, вказане рішення стосується і відпусток на 2024 рік. Крім того, зазначає, що чинним законодавством не передбачено типову форму для затвердження графіка відпусток.

Відповідач 2 надав суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначив, що рішення зборів суддів від 06.03.2023 року № 3/03-11 «Про затвердження основних принципів побудови графіка відпусток на 2023 рік» з достатньою чіткістю унормовувало питання надання відпусток на 2024 рік.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта

Згідно вимог ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка зарахована до штату та працює в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області з 18 лютого 2014 року до цього часу, що підтверджується довідкою Ужгородського міськрайонного суду від 01.03.2022 року.

29 квітня 2024 року позивачка звернулася до голови Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_2 із заявою, в якій просила надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 01.11.2023 року по 31.10.2024 року тривалістю 10 робочих (14 календарних) днів з 20 травня 2024 року по 02 червня 2024 року включно, з метою супроводу малолітньої дитини за кордон.

Листом голови суду від 06 травня 2024 року № 02-39/40/2024 позивачку повідомлено, що рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2023 року № 3/03-11 затверджено основні принципи побудови графіка відпусток. Вказаним рішенням встановлено 2 черги, за якими судді Ужгородського міськрайонного суду вправі реалізувати своє право на відпустку. У вказаному листі зазначено, що позивачка у 2024 році автоматично включається до 2 черги, тобто має право реалізувати право на відпустку з 01.08.2024 року. Вищевказане свідчить про неможливість надання відпустки тривалістю 14 календарних днів, у запитуваний період з причин, які зумовлені характером виконуваної роботи, її правовим регулюванням та елементами технічного адміністрування.

08 травня 2024 року позивачка звернулася до голови Ужгородського міськрайонного суду із заявою, в якій просила надати їй додаткову щорічну оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів з 20.05.2024 року.

Листом голови суду від 14.05.2024 року № 02-39/42/2024 позивачку повідомлено, що у 2024 році з 03.06.2024 року безумовне право на відпустку мають судді І черги, до якої позивач не належить. Відповідно до вказаного листа у 2024 році позивачка включається до 2 черги та має право реалізувати своє право на відпустку з 01.08.2024 року. Надання відпустки поза встановленим графіком відпусток не узгоджується із ціллю та спрямованістю рішення зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2023 року № 3/03-11 оптимізувати роботу суду та врівноважити навантаження на кожного окремого суддю.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно- технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Так, державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 1 цього Закону державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою, за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Позивач належить до категорії працівників тривалість щорічної основної відпустки яким установлюється іншими актами законодавства. При цьому, для позивачки таким актом законодавства є Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Разом з тим, стаття 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» регламентує право на відпустку в цілому, передбачаючи строк відпустки, тоді як порядок реалізації такого права не охоплюється предметом правового регулювання цієї статті.

В той же час, порядок надання щорічних відпусток унормовано, зокрема ст. 10 Закону України «Про відпустки».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відпустки» загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Згідно з ч. 10 ст. 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Відповідно до ч. 14 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: 1) особам віком до вісімнадцяти років; 2) особам з інвалідністю; 3) жінкам перед відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї; 4) жінкам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю; 5) одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків; 6) дружинам (чоловікам) військовослужбовців; 7) ветеранам праці та особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; 8) ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України; 9) батькам - вихователям дитячих будинків сімейного типу; 9-1) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року; 10) в інших випадках, передбачених законодавством, колективним або трудовим договором.

Як вже встановлено судом, позивачка зверталася до голови суду із заявою від 29.04.2024 року про надання частини щорічної основної оплачуваної відпустки та із заявою від 08.05.2024 року про надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки, в зручний для неї час (як жінка, що має двох і більше дітей віком до 15 років).

Судом встановлено, що рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду від 06 березня 2023 року № 3/03-11 затверджено основні принципи побудови графіка відпусток на 2023 рік. Вказаним рішенням встановлено 2 черги, за якими судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області вправі реалізувати своє право на відпустки.

Відповідно до вказаного рішення судді, які належать до 1 (першої) черги вибувають у відпустку з 01.06.2023, тоді як судді 2 (другої) черги - з 01.08.2023. Крім того, у наведеному рішенні зборів суддів передбачено, що в період з 15.07.2023 до 30.07.2023 судді, які йшли у відпустку з 01.06.2023 вже працюють. А судді, які йдуть у відпустку з 01.08.2023, беруть участь у авторозподілі справ як слідчі судді.

Вищевказаним рішенням зборів суддів персоніфіковано склад кожної черги суддів, які вибувають у відпустку у 2023 році, та передбачено, що суддя Крегул Маріанна Миколаївна у 2023 році вправі реалізувати право на відпустку як суддя першої черги.

Водночас цим же рішенням зборів суддів передбачено зміну на 2024 рік суддів 1 та 2 черги місцями.

Вказані обставини дають підстави вважати, що позивачка, яка у 2023 році входила до переліку суддів 1 (першої) черги, у 2024 році автоматично включається до суддів 2 (другої) черги, тобто в розумінні згаданого рішення зборів суддів мала право реалізувати своє право на відпустку з 01.08.2024.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка подавала заяву, в якій просила узгодити внесення до графіку щорічної основної відпустки на 2024 рік, тривалістю 42 календарні дні, починаючи з 01.08.2024 до 11.09.2024.

Вищевказане свідчить про обізнаність позивачки з графіком відпустки та про погодження з таким графіком відпусток.

В той же час, щодо посилань позивачки на те, що рішення зборів суддів не є графіком відпусток суддів на 2024 рік та на те, що зміст вказаного рішення не був доведений до відмова суддів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційними формами суддівського самоврядування є збори суддів, Рада суддів України, з`їзд суддів України.

Згідно з ч. 1 ст. 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 128 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» збори суддів обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов`язковими для суддів та працівників цього суду.

Таким чином, рішенням зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2023 року № 3/03-11, яке є обов`язковим, в тому числі й для позивачки, затверджено основні принципи побудови графіка відпусток.

Як вже зазначалося судом, вищевказаним рішенням зборів суддів на 2023 рік встановлювалися 2 черги суддів, відповідно до яких вони вправі реалізувати своє право на відпустку та даним рішенням передбачено зміну на 2024 рік суддів 1 та 2 черги місцями.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає помилковими доводи позивачки про те, що рішення зборів суддів від 06.03.2023 року № 3/03-11 не стосується відпусток на 2024 рік, оскільки такі спростовуються змістом самого рішення.

Суд зазначає, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (частина десята статті 10 Закону про відпустки). Для цілей надання відпусток суддям такі графіки відпусток не можуть визначатися головою суду одноособово, а узгоджуються суддями на зборах суддів.

Процедура складання та затвердження графіку відпусток, як і його форма, законодавчо не визначені і має внутрішньо-організаційний характер. Такий графік складається у довільній формі, у якому зазначається місяць початку використання відпустки, інколи - місяць початку відпустки і місяць її закінчення чи конкретна дата початку відпустки. Графік відпусток суддям не може визначатися головою суду одноособово, а за попереднім погодженням із суддями конкретного суду. При цьому, голова суду зобов`язаний відповідно до своїх повноважень видати наказ про надання судді відпустки за наявності визначених законом підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 520/1004/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Рішення зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2023 року № 3/03-11 встановлювало черговість вибуття суддів у відпустки, та містило календарну прив`язку до дати, яка слугувала точкою для розбиття суддів на черги.

Враховуючи вищенаведене, на переконання суду, рішення зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2024 року з достатньою чіткістю унормовувало питання відпусток на 2024 рік.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 4.43 Типового положення про збори суддів, затвердженого рішенням Ради суддів України від 04.06.2024 року № 45 прийняте за наслідками голосування рішення зборів підписується головуючим на зборах та секретарем зборів. Підготовка текстових рішень зборів суддів за кожним прийнятим зборами суддів рішенням не є обов`язковою. Рішення зборів набирають чинності з дня їх прийняття, якщо інше не зазначено в рішенні, та є обов`язковими для суддів та працівників апарату суду. Рішення зборів видається на вимогу судді цього суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка була присутня на зборах суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області під час прийняття рішення від 06.03.2023 року № 3/03-11, що підтверджується реєстраційним списком суддів на збори суддів від 06.03.2023 року. Відтак, була обізнана з рішенням, яке було прийняте зборами суддів щодо затвердження графіку відпусток.

Крім того, враховуючи специфіку діяльності Ужгородського міськрайонного суду, вибуття одних суддів на навчання для підтримання кваліфікації та інших у відпустку, що підтверджується відповідними наказами, наявними в матеріалах справи, матиме місце у відносно наближені один до одного часові періоди. В той же час, вказане з огляду на правила розподілу судових справ між суддями спричинятиме накладення періодів, протягом яких автоматизований розподіл справ щодо конкретних суддів не здійснюватиметься, та створюватиме ситуацію за якої велика кількість судових справ було розподілена між незначною кількістю суддів.

Відтак, як зазначено у листах голови суду від 06 травня 2024 року та від 14 травня 2024 року неможливість надання позивачці поза графіком зумовлена причинами, що мають об`єктивний характер та зумовлені характером виконуваної роботи, її правовим регулюванням та елементами технічного адміністрування.

Разом з тим, з приводу доводів позивачки про надання переваги іншим суддям у наданні відпустки, суд зазначає, що правомірність наказів про надання відпусток іншим суддям Ужгородського міськрайонного суду не є предметом судового розгляду у даній справі.

Щодо посилань позивачки на те, що в силу положень ст. 10 Закону України «Про відпустки» вона має право вибувати у відпустку в будь-який зручний для неї час, то суд зазначає наступне.

За правилами частини четвертої та п`ятої статті 79 КЗпП черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і роботодавцем, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

За приписами частин десятої та одинадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Вказане дає підстави стверджувати про те, що для цілей надання відпусток суддям такі графіки відпусток узгоджуються суддями на зборах суддів.

Відтак, системний аналіз цитованих правових норм свідчить про те, що ця пільга реалізовується із урахуванням положень статті 79 КЗпП та частин десятої та одинадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки».

Тобто реалізація згаданої пільги щодо надання відпустки у зручний для час здійснюється саме на стадії складання та погодження відповідного графіку.

Вказане узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 по справі №620/1879/19 та від 11.12.2019 по справі №813/1158/17.

Крім того, право на відпустку в зручний для позивачки час підлягає реалізації в порядку встановленому законом і саме по собі не дає підстав для самовільного визначення часу перебування в відпустці.

Як вже зазначалося судом, позивачка відповідно до рішення зборів суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.03.2023 №3/03-11 у 2024 році належить до суддів 2 (другої) черги, тобто може реалізувати своє право на відпустку з 01.08.2024.

Поряд із цим, позивачка подавала заяву, в якій просила узгодити внесення до графіку щорічної основної відпустки на 2024 рік, тривалістю 42 календарні дні, починаючи з 01.08.2024 до 11.09.2024.

Вказана заява є підтвердженням реалізації пільги, яка передбачає отримання відпустки в зручний час.

Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено бездіяльності голови Ужгородського міськрайонного суду щодо ненадання ОСОБА_1 відпустки відповідно до її заяв від 29.04.2024 року та від 08.05.2024 року. Відтак, в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. За відсутності ознак протиправної бездіяльності голови Ужгородського міськрайонного суду відсутні також підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Ужгородського міськрайонного суду надати позивачці щорічну оплачувану (основну та додаткову) відпустку.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивачки моральної шкоди, то суд зазначає, що така вимога є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності у задоволенні якої судом відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.7 КАС України: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 53, код ЄДРПОУ 26529130), голови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, буд. 53) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька