Справа № 200/1474/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року справа №200/1474/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Соколова Володимира Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 7 червня 2024 року у справі № 200/1474/24 (головуючий І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду 12.03.2024 року (згідно конверту Укрпошти (т. 2 а.с. 74) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 30.05.2023 №774 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 » оформленого актом №831 службового розслідування від 28.05.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 10.05.2023 №1249 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 08.06.2023 №836 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 » оформленого актом №889 службового розслідування від 09.06.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 11.05.2023 №1254 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 06.07.2023 №1011 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №976 службового розслідування від 08.06.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 31.05.2023 №1477 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 6.6, 6.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 08.08.2023 №1238 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1172 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 12.05.2023 №1265 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 4, 4.1, 4.3, 7.6, 7.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.08.2023 №1285 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №125 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 08.06.2023 №1575 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1585 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1686 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 22.05.2023 №1369 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1580 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1692 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 31.05.2023 №1478 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1583 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1690 службового розслідування, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 02.06.2023 №1497 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1582 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1688 службового розслідування від 17.10.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 31.10.2023 №1479 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати пункти 6, 9, 11.7, 13.6, 13.7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 31.10.2023 №1584 «Про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком невиконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «Військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 », оформленого актом №1689 службового розслідування від 17.10.2023 року, призначеного наказом «Про призначення службового розслідування» від 22.05.2023 №1374 в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року позовну заяву залишено без руху. Встановлений позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви для надання на адресу суду: обґрунтованої заяви щодо визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду, про поновлення такого строку звернення із належними доказами поважності причин його пропуску або ж наданням доказів, які свідчать про дотримання строку звернення до суду (т. 2 а.с. 76-78).

Представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду (т. 2 а.с. 80-82).

Ухвалою суду від 27.03.2024 року звільнено позивача від сплати судового збору. Відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву, належним чином завірених копій матеріалів службових розслідувань за якими позивач була притягнена до дисциплінарної та матеріальної відповідальності (т. 2 а.с. 90-91).

В ухвалі суд від 27.03.2024 року зазначено, що 20.03.2024 року недоліки позивачем були усунуті, шляхом надання на адресу суду заяви про поновлення строку звернення до суду. В своїй заяві позивач зазначила, що вона є учасником бойових дій та з 01.11.2021 по теперішній день, проходить військову службу за контрактом, на посаді бойового медика військової частини НОМЕР_1 МОУ, яка входить до складу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України. З 24.02.2022, по сьогоднішній день вона також приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивачки до суду за захистом її прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому судом було зазначено, що питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин на підставі наданих відповідачем доказів.

Відповідачем надані заперечення на клопотання (заяву) позивача щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду, в яких відповідач просив відмовити у задоволенні клопотання (заяви) про поновлення строку звернення (т. 2 а.с. 92-94).

Ці заперечення відповідача вмотивовані наступним.

Представник позивача, обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду посилався на те, що позивач з 24.02.2022 року по сьогоднішній день, приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (перебуває на виконанні бойового завдання), але наведене не відповідає дійсності, оскільки останній період коли позивач приймала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України (перебувала на виконанні бойового завдання) тривав з 28.07.2023 року по 17.11.2023 року. Позивач після повернення з виконання бойового завдання 17.11.2023 року повторно вибула у район ведення воєнних (бойових) дій тільки 16.12.2023 року. Вищенаведені обставини підтверджуються відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_1 . Більше того, у період з 03.12.2023 по 14.12.2023 року позивач перебувала у основній щорічній відпустці у м. Біла Церква, що підтверджується відповідними наказами командира військової частини НОМЕР_1 . Відповідач зауважив, що позивач у період з 17.11.2023 по 16.12.2023 року мала всі можливості звернутись за правовою (правничою допомогою та/або до судових органів з відповідним позовом, але будучі обізнаною щодо видання оскаржуваних наказів не вживала жодних заходів спрямованих на оскарження цих наказів.

Також відповідач зазначив, що представником позивача, в якості доказу поважності причин пропуску строку надано копію посвідчення серії НОМЕР_2 від 19.10.2023 року, що по своїй юридичній силі дає право позивачу на пільги передбачені законодавством України, однак не має ніякої доказової сили в контексті поважності пропуску строку для звернення до суду, оскільки відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України само по собі посвідчення учасника бойових дій так само як і контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку для звернення до суду. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що у постанові Верховного Суду у справі №500/1912/22 від 29.09.2022 року, яке наводить представник позивача, не є релевантним, оскільки позивачем неможливість звернутися до суду у період з 17.11.2023 по 16.12.2023 року, зокрема під час перебування у відпустці позивачем не обґрунтовано. Наведені дії позивача на думку відповідача не свідчать про бажання та наміри, які спрямовані на звернення до суду для оскарження наказів.

Відповідач зазначив, що після повернення з основної щорічної відпустки позивач вибула в район ведення воєнних (бойових) дій не з метою безпосередньої участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України (перебуває на виконання бойового завдання), як те зазначив представник позивача, а саме з метою забезпечення виконання бойового завдання, що підтверджується відповідним рапортом, що має дуже суттєву відмінність та вказує на неповажність причин пропуску строку для звернення до суду позивачем, оскільки вона мала можливість вживати заходи щодо звернення до суду.

Окрім цього, позивач з моменту винесення оскаржуваних наказів не зверталась до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням отримати відпустку (звільнення) для отримання необхідних консультацій чи правничої допомоги з метою подальшого звернення до суду для оскарження наказів. Відповідач зауважив, що рапорти від 17.01.2024 та 18.01.2024 року, які містяться в матеріалах адміністративної справи №200/1271/24, свідчать що позивач, перебуваючи у районі ведення воєнних (бойових) дій з метою забезпечення виконання бойового завдання, мала можливість звертатись до командування з особистих питань.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач вважав клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не обґрунтованим, докази які надані недостатніми, а тому просив суд у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити в повному обсязі та залишити позов ОСОБА_1 до нього без розгляду.

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для надання на адресу суду належних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які вже надавались представником позивача на усунення недоліків позовної заяви, відповідно до ухвали суду від 19 березня 2024 року та з урахуванням заперечень наданих відповідачем по справі щодо строку звернення з даним адміністративним позовом (т. 4 а.с. 75-78).

Представником позивача 3 червня 2024 року на адресу суду надана заява щодо строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, в якій зазначено таке (т. 4 а.с. 79-81).

Статтею 122 КАС України передбачено два порядки вирішення спору (оскарження військовослужбовцем наказів командира військової частини НОМЕР_1 , а саме судовий та досудовий (адміністративний), право вибору якого належить особі, права якої порушено. Вважаючи, що допущені під час службового розслідування помилки, щодо наявності в її діянні недбалого ставлення до військової служби будуть скасовані командиром військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням всіх фактичних обставин справи, в тому числі з урахуванням рішень Дружківського міського суду Донецької області, які набрали законної сили за фактами притягнення позивача до адміністративної відповідальності, деякі протоколи про адміністративне правопорушення, які інкримінувались військовою частиною НОМЕР_1 позивачу перебували на розгляді в суді, в тому числі в період з 17 листопада 2023 року по 16 грудня 2023 року.

Представник позивача зазначив, що позивач обрала позасудовий захист, подавши командиру військової частини НОМЕР_1 - 17 січня 2024 року та 18 січня 2024 року рапорти, ініціювавши таким чином проведення додаткового (повторного) розслідування з перегляду прийнятих рішень та припинення стягнення і повернення її грошового забезпечення яке незаконно утримувалось з неї. Відповідь на які, вона отримала в об`єднаному листі від 30 січня 2024 року за вих.№ 1608Ф.

Представник позивача зауважив, що відповідно до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Окремо представник позивача зазначив, що вирішуючи питання щодо поважності/не поважності причин пропуску зазначеного строку, суд - 27 березня 2024 року дійшов висновку, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду із даним позовом є поважними - зокрема, позивач скористався правом свого звернення до командира військової частини НОМЕР_1 , щодо перегляду прийнятих рішень в оскаржуваних зазначених наказах, припинення незаконного стягнення сум з її грошового забезпечення, а відповідач розглянув по суті його скаргу та прийняв рішення з відмови в задоволенні такого звернення. Наведені відповідачем доводи про неповажність причин пропуску строку звернення до суду, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні клопотання (заяви) про поновлення строку звернення, свідчить про намагання відповідача уникнути відповідальності за незаконне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення на її грошове забезпечення.

Представник позивача просив відмовити відповідачу у задоволенні його клопотання про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду, визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновити даний строк та прийняти позовну заяву позивача до розгляду.

Ухвалою суду першої інстанції від 07.06.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку в адміністративній справі №200/1474/24; позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Представник позивача не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення яким визнати причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду поважними, поновити строк в адміністративній справі № 200/1474/24, направити справу для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду.

В обґрунтування доводів посилався на те, що позивач з 1 листопада 2021 року проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, зазначила, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Як стверджує позивач, та не заперечується відповідачем, станом на 14 березня 2024 року, тобто на день звернення позивача до суду першої інстанції з адміністративним позовом, вона є діючим військовослужбовцем.

Аналогічний підхід було застосовано під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалі від 27 липня 2022 року у справі № 380/13558/21, ухвалі від 27 липня 2022 року у справі № 380/12913/21. В ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2022 року у справі №460/14618/21 суд дійшов до висновку, що факт перебування на військовій службі, що підтверджується відповідною заявою, є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22 також зазначено про те, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За ч.ч. 1, 2 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Поважними причинами пропуску або продовження строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається з відповідною заявою, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Щодо посилань представника позивача на ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що нормами процесуального Закону визначено як загальні, так і спеціальні строки, серед яких законодавець особливо виділив строки у справах, що пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та у справах, що пов`язані зі звільненням з публічної служби.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує право особи на звернення до суду за захистом. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно правових висновків в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №362/643/21 від 08 червня 2022 року:

«47. Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

48. Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

49. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року).

50. Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів».

Спірні правовідносини пов`язані з проходженням позивачем військової служби, яка є публічною службою, місячний строк звернення з цим позовом до суду врегульовано ч. 5 ст. 122 КАС України.

Позивачем оскаржуються накази командира Військової частини НОМЕР_1 : №774 від 30.05.2023 року; №856 від 08.06.2023 року (з урахуванням зазначеного відповідачем у його відзиві щодо відповідного номеру наказу який стосується позивача); №1011 від 06.07.2023 року; №1238 від 08.08.2023 року; №1285 від 16.08.2023 року; №1585 від 31.10.2023 року; №1580 від 31.10.2023 року; №1583 від 31.10.2023 року; №1582 від 31.10.2023 року; №1584 від 31.10.2023 року.

Згідно наявних в матеріалах аркушах доведення спірних наказів судом встановлено, що позивач була з ними ознайомлена під особистий підпис: наказ №1285 від 16.08.2023 року в Аркуші доведення дата підпису - 25.08.2023 року; наказ №1583 від 31.10.2023 року 01.11.2023 року; наказ №1238 від 08.08.2023 року 10.08.2023 року; наказ №856 від 08.06.2023 року особистий підпис в Аркуші доведення від 08.06.2023; наказ №1585 від 31.10.2023 року 01.11.2023 року; наказ №1584 від 31.10.2023 року 01.11.2023 року; наказ №1011 від 06.07.2023 року 02.08.2023 року (т. 4 а.с. 65-72).

Позов надіслано на адресу суду засобами поштового відправлення «Укрпошта» 12.03.2024 року представником позивача згідно конверту №881 (т. 2 а.с. 74).

За ч.ч. 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

За практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Встановлені законом строки звернення до суду адміністративної юрисдикції, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

За матеріалами справи позивач ще у червні, серпні, листопаді 2023 року знала про наявність всіх оскаржених наказів, що підтверджується відповідними аркушами про ознайомлення з відповідними наказами.

Позовна заява подана представником позивача суду в березні 2024 року.

Суд зазначає, що позивачем не надано доказів існування обставин непереборної сили, які не залежали від її волі та унеможливлювали своєчасне звернення до суду чи інших об`єктивних перешкод для цього.

На переконання суду, позивач не довів та суд не встановив існування чинників та умов, які не залежали від волі позивача та реально перешкоджали їй реалізувати право на судовий захист у визначений процесуальним законом строк.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19 дійшла висновку, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

За відсутності будь-яких переконливих та логічних з погляду стороннього спостерігача підкріплених доказами пояснень щодо пасивної поведінки ОСОБА_1 протягом досить тривалого часу від дня коли вона дізналася про порушення її прав, суд не має підстав вважати поведінку позивача у контексті її мотивів про поновлення процесуальних строків раціональною, послідовною та добросовісною, а стверджуванні нею перешкоди в реалізації її прав - дійсними, реальними та доведеними.

Згідно ч.ч. 3, 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Ключове значення при вирішенні питання поважності причин пропуску звернення до суду має насамперед добросовісна і послідовна поведінка позивача за наявності об`єктивних чинників, що перешкоджали реалізації права на звернення до суду у визначений процесуальним законом строк. Попри це, наведені представником позивача мотиви самі собою жодним чином не виправдовують пасивної поведінки позивача, безпідставності його тривалого зволікання зі зверненням до суду із цим позовом за відсутності будь-яких реальних перешкод для цього.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що представник позивача не навів жодних аргументів, які б переконливо вказували на те, що позивач коли дізналася про порушення своїх прав, дійсно не мала можливості звернутися до суду, а зробила це одразу, отримавши таку змогу. З урахуванням такого надміру тривалого строку зазначені обставини мають бути дійсно вагомими і доведеними, проте під час судового розгляду їх існування не підтвердилося.

За п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Стосовно посилання апелянта на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22, постанові Верховного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, в ухвалах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 380/13558/21, від 27 липня 2022 року у справі № 380/12913/21, від 15 липня 2022 року у справі №460/14618/21, то колегією суддів не можуть бути прийняті посилання на ці висновки, оскільки обставини цієї справи виникли за різних фактичних обставин, ніж у справах, на які посилається апелянт.

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 240, 241, 250, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Соколова Володимира Віталійовича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 7 червня 2024 року у справі № 200/1474/24 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 7 серпня 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв