Справа № 308/9237/24
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9237/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.,

за участю секретаря судового засідання Боті О.І.,

представника позивача Білас Л.В.

представника відповідача Костів Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Білас Любов Вікторівна, до відділу прикордонної служби «Ужгород» Закарпатської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

29.05.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Білас Л.В., звернувся до суду з позовом до відділу прикордонної служби «Ужгород» Закарпатської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 18.05.2024 постановою ЗхРУ №018446 постановленою начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковником ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, згідно з якою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді 850 грн. штрафу.

Постанова мотивована тим, що позивач о 00 год. 45 хв. 17.05.2024 перебував в районі населеного пункту села Оноківці Ужгородського району Закарпатської області у смузі місцевості , на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 197 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород», чим порушив вимоги прикордонного режиму, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1998, в якій діють додаткові тимчасові обмеження, без підстав та підтверджуючих документів, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Позивач надав свій паспорт громадянина України, що зареєстрований та проживав до 2014 року у м. Луганськ, відомості про своє місце постійного проживання у м. Києві, як особа, що змушена була покинути своє житло через вторгнення на територію України військ та терористичних угрупувань російської федерації у м. Луганськ та частину Луганської області, відомості про постійне місце роботи та те, що він не порушував встановлений законом на вказаній території пограничний режим та не вчиняв адміністративне правопорушення, за яке накладається адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказав, що прикордонники безпідставно склали щодо нього постанову та незаконно притягнули його до адміністративної відповідальності. Своїми діями обмежили його вільне пересування по території України як громадянина України, гарантоване Конституцією України.

17.05.2024 ОСОБА_1 , перебуваючи у відпустці в селі Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, в ніч з 17 на 18 травня 2024 року , був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група Реагування», як зазначено у постанові на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 197 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але геометричних розрахунків та де саме знаходиться зазначений знак, прикордонники не проводили заміри та зазначили у постанові невідповідну обстановці інформацію щодо події, яка регулюється КУпАП, зокрема ч. 1 ст. 202.

Вказує, що зазначених у переліку порушень Закону України «Про державний кордон України» №1777-ХІІ від 04.11.1991 ОСОБА_1 в період з 17 на 18 травня 2024 року, перебуваючи на території села Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, не вчиняв.

Будь-яких графічних матеріалів (схем, планів тощо), які б конкретизували місцезнаходження ОСОБА_3 , не зазначено ні у протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оспорюваній позивачем постанові. У формулюванні місцезнаходження позивача у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові є неконкретизованим та абстрактним, суперечать приписам ч. 1 ст. 256 КУпАП.

Вважає, що оспорювана постанова не відповідає вимогам законодавства, була винесена у відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулося з порушенням діючого законодавства.

На підставі викладеного, просить скасувати постанову серії ЗхРУ №018446 від 18.05.2024, винесену начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 202 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

10.06.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та залишити без змін оскаржувану постанову.

Представник відповідача у поданому відзиві вказав, що проти доводів, викладених в позовній заяві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі № 308/9237/24, в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) заперечує в повному обсязі, оскільки вимоги позивача не ґрунтуються на законі, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З приводу зазначених доводів в адміністративному позові, зазначає наступне.

17.05.2024 о 00.45 год. позивач був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування», на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 297 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », при спробі незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб, який під час спроби незаконного перетинання державного кордону України, здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ, під час виконання ним службових обов`язків, а саме на неодноразову повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду зупинитися, вдався до втечі в складі групи осіб та за порушення прикордонного режиму, а саме знаходився в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу ДПСУ, своїми діями порушив вимоги: ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 року, ст. 9 та ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та п. 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 №1147, відповідальність за зазначені порушення передбачено: ч. 2 ст. 185-10 КУпАП «злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону», ч. 1 ст. 202 КУпАП «порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду» та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП «незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України».

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185-10 КУпАП та ч. 2 ст. 204-1 КУпАП скеровані до розгляду за належністю до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Під час складання протоколу про адміністративне затримання від 17.05.2024, з дотриманням вимог ст. 261 КУпАП, особі було роз`яснено зміст ст. 268 КУпАП «права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності», в тому числі право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, проте позивач зазначив, що послуг захисника не потребує, про що зроблено відповідний запис у протоколі про адміністративне затримання та засвідчено підписом уповноваженої посадової особи, що склала протокол. Відповідно до протоколу про адміністративне затримання після доведення змісту протоколу про адміністративне затримання до ОСОБА_1 , засвідчив це своїм підписом у відповідній графі протоколу.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 18.05.2024 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП наявні пояснення службових осіб, які виконували наказ на охорону державного кордону в складі зміни прикордонних нарядів, та їх рапорти, що є належними та допустимими письмовими доказами, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП посадова особа, уповноважена її розглядати, а саме підполковник ОСОБА_4 , керувалася вимогами ст. 38 КУпАП, справа розглядалася в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, підполковник ОСОБА_4 прийняв рішення у справі, яке оформив постановою про накладення адміністративного стягнення, постанова про накладення адміністративного стягнення оформлена відповідно до вимог, установлених ст. 283 КУпАП, також доведено до особи інформацію про право оскарження постанови в порядку та строки, визначені ст. ст. 288, 289 КУпАП, зміст постанови доведено до відома особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та вручено копію цієї постанови, що підтверджується підписом ОСОБА_1 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, та просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві на позов до доданих до нього документів, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.05.2024 начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) підполковником ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №018446, згідно з якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до вказаної постанови о 00.45 год. 17.05.2024 ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування», на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 297 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород», порушив прикордонний режим, а саме знаходився в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України, чим порушив вимоги п. 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147.

Зазначену постанову винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №142897, складеного 17.05.2024 за ч. 1 ст. 202 КУпАП щодо позивача.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 202 КУпАП розглядалася в присутності позивача, якому доведено до відома зміст постанови, вручено її копію, що підтверджується підписом ОСОБА_1 , а також роз`яснено йому право оскарження постанови в порядку та строки, визначені ст. ст. 288, 289 КУпАП.

Матеріалами справи також встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне затримання від 17.05.2024 позивач був затриманий о 00.45 год. 17.05.2024 у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме: о 00.45 год. 17.05.2024 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування», на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 297 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород», вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

17.05.2024 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №142895 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме: о 00.45 год. 17.05.2024 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування», на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 297 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород», вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

Крім того, 17.05.2024 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №142900 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, а саме: о 00.45 год. 17.05.2024 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування», на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 297 прикордонного знаку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », під час спроби незаконного перетинання державного кордону України здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ, під час виконання ним службових обов`язків, а саме на неодноразову повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду зупинитися, вдався до втечі в складі групи осіб, чим порушив вимоги ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 року.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2024 (справа №308/9922/24), що набрала законної сили 08.07.2024, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 204-1, ч. 2 ст. 185-10 КУпАП (за обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЗхРУ №142895 та серії ЗхРУ №142900 від 17.05.2024 відповідно), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі вісімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13600 грн.

Згідно з рапортом техніка відділення логістики прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_6 від 17.05.2024 з 08 год. 00 хв. 16 травня 2024 року по 08 год. 00 хв. 17 травня 2024 року ним виконувався наказ на охорону державного кордону України у прикордонному наряді «Група реагування». О 23 год. 56 хв. 16.05.2024 отримав наказ від старшого зміни прикордонних нарядів щодо пошуку та затримання невідомих осіб та перевірки ділянки відповідальності на напрямку 298-296 прикордонних знаків. О 00 год. 45 хв. 17.05.2024 ним були виявлені дві невідомі особи чоловічої статті, які в пішому порядку прямували в бік державного кордону. На неодноразово повторювану законну вимогу зупинитися особи вдалися до втечі. В результаті проведених заходів правопорушників було затримано, на відстані 100 метрів до державного кордону України, на напрямку 297 прикордонного знаку. Затриманих осіб ідентифіковано як громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Дані громадяни не змогли пояснити свою мету поблизу державного кордону України, а також перебували в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України. Своїми діями порушили вимоги ст. 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», вимоги ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 року, вимоги п. 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147.

Схемою щодо виникнення обстановки на ділянці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_2 прикордонного загону 17.05.2024 встановлено, що о 00.45 год. 17.05.2024 було виявлений та затримано двох громадян України на 297 прикордонному знаку, на відстані 100 метрів до державного кордону України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою від 12.06.2018 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач зареєстрований в м. Луганськ, фактичним місцем його проживання є м. Київ. Крім того, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЗхРУ №018446 від 18.05.2024 позивач звернувся із даним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 202 КУпАП передбачено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147, громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають, перебувають, проживають, проваджують роботи і пропускаються у прикордонну смугу з дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби, який безпосередньо виконує завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону у визначеній зоні відповідальності, за наявності документів, що посвідчують їх особу.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Так, згідно зі статтею 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 2042, 204-4). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 справа №537/4012/16-а, від 08.11.2018 справа № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 справа № 743/1128/17, від 15.11.2018 справа № 524/7184/16-а.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI (далі Закон №1710-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону № 1710-VI передбачено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

У відповідності до статті 34 Закону № 1710-VI громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України (стаття 35 Закону № 1710-VI).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. В подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений Указами Президента України та діє і на даний час.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. ст. 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Підставою для прийняття спірної постанови стало те, що позивач був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування», на відстані 100 метрів до державного кордону України, порушив прикордонний режим, а саме знаходився в прикордонній смузі без дозволу відповідного органу Державної прикордонної служби України.

Суд зазначає що відповідачем дотримано вимог законодавства при винесенні оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки посадовою особою, яка її винесла, враховано характер вчиненого правопорушення, особу позивача, і накладено штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті.

Так, зміст викладеної фабули оскаржуваної постанови відображає диспозицію, викладену ч. 1 ст. 202 КУпАП з посиланням на відповідні норми закону. Постанова містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 280 КУпАП, а саме, органом, що розглядав справу, встановлено, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Отже, відповідачем належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, оскільки він порушив прикордонний режим, натомість, доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем вказаного правопорушення суд під час розгляду справи не здобув.

Суд зазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказаних критеріїв було дотримано відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 1 ст. 202 КУпАП, жодних доказів щодо упередженого ставлення до позивача чи перевищення повноважень, судом не встановлено.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, позивачем не надано будь-яких належних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП, а відповідачем доведено правомірність свого рішення, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із положеннями ст. 139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати у справі, а враховуючи встановлену відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 288, 293 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Ужгород» Закарпатської області про скасування постанови ЗхРУ №018446 від 18.05.2024 року, що винесена начальником відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип «Б») підполковником ОСОБА_7 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень за ч. 1 ст. 202 КУпАП, про закриття провадження у справі залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов