Справа № 120/3895/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2024 р. Справа № 120/3895/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька обл., 22500)

про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - відповідач), з урахуванням уточнення позовних вимог, про визнання протиправною відмову відповідача у частині доступу до публічної інформації при розгляді заяви позивача вх.№В-14 02-32 від 02.02.2024 року; зобов`язання відповідача надати відповідь на заяву позивача вх.№В-14 02-32 від 02.02.2024 року з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 02.02.2024 року звернувся до відповідача із заявою про надання копій графічних матеріалів та викопіювань з кадастрової карти Липовецької територіальної громади стосовно земельних ділянок, зазначених в раніше поданій заяві від 17.05.2023 року. За результатами опрацювання вказаної заяви, відповідач 26.02.2024 року відмовив у наданні запитуваної інформації з посиланням на приписи ст. 8 Закону України "Про звернення громадян" (неможливість розгляду аналогічного звернення щодо питання, яке вже вирішено по суті). Вважаючи таку відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.04.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

03.04.2024 року за вх. №19800/24 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано копію квитанції про сплату судового збору від 03.04.2024 року та уточнену позовну заяву.

Ухвалою суду від 08.04.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, цією ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчену копію звернення позивача від 17.05.2023 року.

23.04.2024 року за вх.№24579/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що у зверненні від 02.02.2024 року позивач просив повторно надати інформацію, що запитувалась ним 17.05.2023 року та на яку він отримав вичерпну відповідь. На переконання відповідача, заява позивача від 02.02.2024 року не являється по суті запитом про надання публічної інформації. Відтак, направляючи відповідь на таку заяву №02-32/13-14 від 26.02.2024 року, відповідач керувався приписами ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», згідно якої не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Враховуючи викладене, відповідача вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

07.05.2024 року за вх.№27201/24 до суду позивачем подано відповідь на відзив, в якій підтримано заявлені вимоги.

10.05.2024 року за вх.№28336/24 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

31.07.2024 року за вх.№44823/24 відповідачем надано до суду витребувані ухвалою про відкриття провадження докази.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

17.05.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати викопіювання на земельну ділянку під садівництво за рішенням 3 сесії 8 скликання від 21.12.2020 року; на земельну ділянку для дачного будівництва за рішенням суду та на земельну для гаражного будівництва.

22.05.2023 року відповідачем надано копії графічних матеріалів та викопіювань.

02.02.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання копій графічних матеріалів та викопіювань з повним врахуванням місця розташування земельних ділянок, зазначених у заяві від 17.05.2023 року.

Листом від 26.02.2024 року за вих.№02-34/В-14 відповідач, з посиланням на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» повідомив про припинення розгляду звернення позивача, оскільки аналогічне звернення від 17.05.2023 року було вирішено по суті.

Позивач розцінює лист відповідача від 02.02.2024 року як відмову у наданні йому доступу до публічної інформації, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами у цьому спорі, суд враховує таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України "Про звернення громадян" та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Ст. 5 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Сфера дії цього Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч. 1 ст. 19 України "Про доступ до публічної інформації").

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 ст. 20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.4 ст.20 Закону).

У ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Так, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Аналіз зазначених норм доводить, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Розглядаючи питання щодо реалізації права на доступ до інформації, слід розрізняти звернення за Законом України "Про звернення громадян" та Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Так, Закон України "Про звернення громадян" передбачає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Під публічною інформацією мається на увазі відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень. Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону України № 2939-VI.

Особливістю цього Закону є те, що він не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Варто відзначити, що право на звернення та право на доступ до публічної інформації тісно пов`язані між собою.

Право на звернення - це викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заява (клопотання) і скарги (ст. 3 Закону України "Про звернення громадян"), до суб`єктів владних повноважень, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації.

Під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Тобто мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо).

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

В ході розгляду справи судом встановлено, що 17.05.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати викопіювання на земельну ділянку під садівництво за рішенням 3 сесії 8 скликання від 21.12.2020 року; на земельну ділянку для дачного будівництва за рішенням суду та на земельну для гаражного будівництва.

22.05.2023 року відповідачем надано копії графічних матеріалів та викопіювань.

02.02.2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання копій графічних матеріалів та викопіювань з повним врахуванням місця розташування земельних ділянок, зазначених у заяві від 17.05.2023 року.

Листом від 26.02.2024 року за вих.№02-34/В-14 відповідач, з посиланням на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» повідомив про припинення розгляду звернення позивача, оскільки аналогічне звернення від 17.05.2023 року було вирішено по суті.

Надаючи оцінку діям відповідача щодо припинення розгляду заяву позивача від 02.02.2024 року з підстав, визначених ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», суд зазначає наступне.

Аналіз визначення «публічна інформація» та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", свідчить, що публічною інформацією, крім іншого, є уся відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Суд зауважує, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" передбачає два види інформаційних відносин, на які його положення не поширюються: відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій та відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

В той же час, відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання Закону України "Про звернення громадян", тому він є спеціальним у цій сфері.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголошує, що звернення позивача від 02.02.2024 року не відповідає вимогам ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", при цьому відмову у наданні відповіді на нього аргументує ст. 8 Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, відповідач при розгляді звернення позивача одночасно застосовує положення Закону України "Про доступ до публічної інформації" та Закону України "Про звернення громадян", які взаємовиключними в даному випадку.

На переконання суду, звернення позивача від 02.02.2024 року стосується доступу до публічної інформації, адже таке мало на меті отримання інформації, яка була заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні відповідача як розпорядника публічної інформації. Наведене виключає застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином, при розгляді звернення позивача від 02.02.2024 року відповідач повинен був керуватися приписами Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Як зазначалось судом вище, у ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Вказаним переліком не передбачено такої підстави для відмови у наданні відповіді на запит як подання аналогічного звернення, яке вже було вирішено по суті.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідача в частині доступу до публічної інформації при розгляді заяви позивача вх.№В-14 02-32 від 02.02.2024 року не ґрунтується на приписах законодавства, а тому є протиправною. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати відповідь на заяву позивача вх. № В-14 02-32 від 02.02.2024 року, то слід вказати таке.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зауважує, що ним не надається оцінка змісту заяви позивача від 02.02.2024 року в контексті аналогічності формулювання відносно заяви від 17.05.2023 року, адже відповідач зобов`язаний надати відповідь на запит про доступ до публічної інформації незалежно від того, чи звертався позивач раніше з аналогічною заявою, яка вже вирішена по суті.

Відтак, з метою відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути та надати відповідь на заяву позивача вх.№В-14 02-32 від 02.02.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 968 грн 96 коп. Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає сума у розмірі 968 грн 96 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області у частині доступу до публічної інформації при розгляді заяви ОСОБА_1 за вх.№В-14 02-32 від 02.02.2024 року.

Зобов`язати Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути та надати відповідь на заяву ОСОБА_1 вх.№В-14 02-32 від 02.02.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути з Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 4, м. Липовець, Вінницька обл., 22500, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.08.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна