Справа № 420/10296/24
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дії та визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління ДПС України в Одеській області щодо нарахування ОСОБА_1 боргу (недоїмки) станом на 06.03.2024 на загальну суму 38 967,73грн, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-54770-17 від 04.05.2020 року Головного управління ДПС України в Одеській області на загальну суму 38 967,73 грн, зобов`язання Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї інформації про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску.

Ухвалою суду від 30.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 09.07.2024 витребувано у Головного управління ДПС в Одеській області належним чином засвідчену копію вимоги Головного управління ДПС України в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-54770-17 від 04.05.2020 року і документи на підставі яких її прийнято та копію ідентифікаційних даних відносно ОСОБА_1 , витребувані матеріали зобов`язано надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 26.07.2024; зупинено провадження по справі до надання витребуваних судом документів.

Ухвалою суду від 05.08.2024 поновлено провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначала, що з 2020 року по 2024 рік представниками Головного правління ДПС України в Одеській області не було здійснено жодних дій, щодо погашення позивачем заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Позивач вказала, що нею була подана державному реєстратору заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за своїм рішенням, але через свою юридичну необізнаність вважала, що цього достатньо для зняття з обліку та, що контролюючим органом не було надано жодних актів документальної перевірки

Відповідач повідомлявся про розгляд справи, відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Разом з тим, 25.07.2024 до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшла заява з поясненнями, згідно якої вказано, що згідно даних інформаційної системи в ІКП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на початок 2015 року рахувалась недоїмка на початок року у сумі 8791,84 грн. З 20.01.2015 року по 20.01.2020 рік рахується заборгованість з єдиного внеску у сумі 38967,73 у тому числі: 20.01.2015 рік 582,77 грн. за 4 квартал 2014 року; за 2015 рік 5293,88 грн.; за 2016 рік - 3797,64 грн. за 2017 рік 8448,00 грн.; за 2018 рік - 9828,72 грн.; за 2019 рік 11016,72грн. В Україні законодавчо визначено, що мінімальна заробітна плата з 01 січня 2017 року становить 3200,00 грн., з 01 січня 2018 року - 3723,00 грн., з 01 січня 2019 року 4173,00 грн. та з 01 січня 2020 року 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року 5000,00 грн. Враховуючи розмір єдиного внеску (22 відсотки) мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб - підприємців у 2017 році становила 704,00 грн. (3200,00 х 22 відсотки), у 2018 році становила 819,06 грн. (3723,00 х 22 відсотки), у 2019 році становить 918,06 грн. (4713,00 х 22 відсотки) та у 2020 році становить 1039,06 грн. (4723,00 х 22 відсотки)а з вересня 2020 року у сумі 1100,00 грн. (5000 х22 відсотки). Згідно до вимог пункту 2 частини першої статті 7 та абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464 (у редакції Закону, що була чинною на 01.01.2017 року) ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зобов`язана була сплатити єдиний внесок у розмірі 8448 грн., нарахований за 2017 рік, в термін до 10 лютого 2018 року, як фізична особа - підприємець. Впродовж 2018-2020 рр ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно пункту 2 частини першої статті 7 та абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464 (у редакції Закону №2148) зобов`язана була сплачувати щоквартально єдиний внесок у розмірі 2457,18 грн., нарахований за календарний квартал, в термін до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (19.04.2018; 19.07.2018; 19.10.2018; 21.01.2019) як фізична особа - підприємець, 2754,18 грн. (19.04.2019; 19.07.2019; 19.10.2019; 21.01.2020) та 2078,12грн. необхідно було сплатити до 19.04.2020 року, 1039,06 до 19.07.2020 року, 3178,12 до 19.10.2020 року та 2200,00 до 19.01.2021року, як фізична особа підприємець.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

04.05.2020 Головним управлінням ДПС в Одеській області складено вимогу про сплату боргу від 04.05.2020 №Ф-54770-17, яка виставлена ОСОБА_2 та згідно якої загальна сума боргу платника єдиного внеску станом на 31 січня 2020 року становить 38 967,73грн.

Як встановлено судом, з 20.01.2015 року по 20.01.2020 рік за позивачем рахується заборгованість з єдиного внеску у сумі 38967,73 у тому числі: 20.01.2015 рік 582,77 грн. за 4 квартал 2014 року; за 2015 рік 5293,88 грн.; за 2016 рік - 3797,64 грн. за 2017 рік 8448,00 грн.; за 2018 рік - 9828,72 грн.; за 2019 рік 11016,72грн.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Закон № 5464 визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 5464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону № 5464 мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 4 частини першої статті 4 Закону № 5464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Згідно з абзацом 2 пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 5464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2020 року (справа №620/2449/19), постанові від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 2015 року не перебувала в офіційних трудових відносинах з іншими платниками податків, відповідно, роботодавцем як податковим агентом за неї не сплачувався єдиний внесок. Доказів іншого до суду надано не було.

Доводи позивача про те, що оскільки податковим органом не проводилась перевірка, актів не складалось, а позивач про проведення перевірки чи борг жодним чином не повідомлявся, то спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню є необґрунтованими, внаслідок того, що податковий борг визначено не за результатами перевірки, а на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач не оскаржує розмір заборгованості та період її виникнення, єдиним доводом щодо протиправності оскаржуваної вимоги, представник позивача зазначає відсутність у позивача доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Щодо посилання позивача на те, що вона звернулась до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням, суд зазначає, що вказана заява датована 29.12.2020(а.с.9), в той час як оскаржувана вимога складена за період виникнення заборгованості платника податку з 20.01.2015 року по 20.01.2020 рік.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дії Головного управління ДПС України в Одеській області щодо нарахування ОСОБА_1 боргу (недоїмки) станом на 06.03.2024 на загальну суму 38 967,73грн, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-54770-17 від 04.05.2020 року Головного управління ДПС України в Одеській області на загальну суму 38 967,73 грн, зобов`язання Головне управління ДПС в Одеській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї інформації про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.