Справа № 260/3194/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 серпня 2024 року м. Ужгород№ 260/3194/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника - адвоката Холмогорової Лариси Василівни (далі - представник позивача) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 2), яким просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову у перерахунку пенсії № 23 від 26.01.2024 року ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2024 року № 635 про перехід з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 10.06.1999 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та фактично була на його утриманні. 01.09.2023 року чоловік позивача помер. 22.01.2024 року позивач звернулася із заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перехід на інший вид пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та рішенням № 23 від 26.01.2024 їй відмовлено в проведені перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що довідка про перебування заявниці на утриманні у померлого годувальника не відповідає пунктам 2.11 та 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таку відмову відповідача позивач вважає протиправною, яка порушує її права на належне пенсійне забезпечення, що стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - відмовлено. Зменшено позивачу розмір судового збору, що підлягає до сплати за подання даного адміністративного позову до 605,60 грн.. Відстрочено позивачу сплату судового збору до 10 червня 2024 року. Відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи призначено провести за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано від відповідача оригінал або належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 та відмовні матеріали з приводу яких подано позов. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

На виконання вимог ухвали позивачем сплачено судовий збір.

У подальшому ГУ ПФУ в Закарпатській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач 2 зазначив, що 22 січня 2024 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. В зв`язку із призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань заява про переведення пенсії розглядалася на етапі призначення спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. За наслідками розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було ухвалено рішення про відмову в призначенні пенсії від 26.01.2024 № 23.

Пояснив, що Пенсійним фондом України 16.12.2020 року були прийняті Зміни №25-1 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, які набрали чинності 30.03.2021 року, зокрема в розділ IV Приймання, оформлення і розгляд документів, згідно якого після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу .

До заяви про призначення пенсії надається пакет документів померлого годувальника перелік яких визначено в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також надаються документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником; документи про місце проживання (реєстрації); документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

При опрацюванні заяви позивача про перехід на пенсію по втраті годувальника було встановлено, що довідка про перебування заявниці на утриманні у померлого годувальника не відповідає пунктам 2.11 та 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1.

Так, згідно п.п. 2.11. за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. 2.22.

Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Статтею 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою особи, яка декларує або реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласника) житла, представників, законних представників особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення) орган реєстрації видає витяг із реєстру територіальної громади, що підтверджує зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, виключення інформації з реєстру територіальної громади про місце проживання (перебування) особи.

Заява подається суб`єктом звернення в один із таких способів: 1) в електронній формі - засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг; 2) у паперовій формі - під час особистого відвідування органу реєстрації.

Порядок формування витягу з реєстру територіальної громади встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тому, зважаючи на наведені обґрунтування відповідач 2 вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняте правомірно.

Представник позивача скористалася своїм правом і подала до суду відповідь на відзив.

У подальшому відповідачем 2 надіслано копію електронної пенсійної справи позивача.

Відповідач 1 своїм правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, у визначений судом строк такого відзиву до суду не подав.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до частини четвертої статті 243 КАС України, з врахуванням положень статті 263 КАС України.

Згідно частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 10 червня 1999 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із свідоцтвом про шлюб виданого повторно серії НОМЕР_3 від 20.09.2023 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) уклали шлюб 10.06.1999, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 245. Після укладення шлюбу чоловіку та дружина залишила прізвище « ОСОБА_3 ».

Згідно довідки ОСББ «Ковача Вілмоша, 15» від 18 січня 2024 року № 01/24 про факт проживання разом та ведення спільного господарства встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 фактично проживав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день його смерті за даною адресою фактично проживала, вела спільне господарство та була на його утриманні, його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підставою для видачі вищевказаної довідки є акт про фактичне місце проживання, складений ОСББ «Ковача Вілмоша, 15» та сусідами.

Так, 17 січня 2024 року мешканці квартир АДРЕСА_3 » склали Акт про фактичне проживання незареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_4 про те, що незареєстрована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за даною адресою проживає з 1989 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 02.09.2023 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 78 років, про що 02 вересня 2023 року складено відповідний актовий запис №1146.

22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного фонду із заявою № 635 про переведення на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26 січня 2024 року № 23 заявнику відмовлено в переході на пенсію по втраті годувальника, у зв`язку з тим, що довідка про перебування заявниці на утриманні у померлого годувальника не відповідає пунктам 2.11 та 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з цим позовом з метою реалізації гарантованого законом права на отримання пенсію у разі втрати годувальника.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

При вирішені спору суд виходить із того, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 10 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною першою статті 36 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В силу частини третьої статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Пунктом 1.7 розділу І Порядку №22-1 визначено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Пунктом 2.11 розділу ІІ Порядку № 22-1 передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно з п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Суд зауважує, що у розумінні статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

За документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, довідки про склад сім`ї, а також рішення суду (пункт 2.16 розділ ІІ Порядку №22-1).

З наведених норм закону слідує, що право на пенсію по втраті годувальника мають члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування та Пенсійним органом має бути встановлений факт спорідненості при вирішенні питання про призначення пенсії з наданих заявником документів на підтвердження цього.

В спірному випадку, позивач є членом сім`ї померлого годувальника, яка на день звернення до відповідача досягла пенсійного віку та перебувала на обліку в органах пенсійного фонду та отримувала пенсію за віком, передбаченого статтею 26 Закону № 1058, та наданими нею документами підтверджується факт перебування на утриманні померлого годувальника.

Однією з підстав для прийняття рішення про відмову стало те, що довідка про перебування заявниці на утриманні у померлого годувальника не відповідає пунктам 2.11 та 2.22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З цього приводу суд вказує, що вказане не може бути підставою для відмови у проведенні переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки документами, зокрема паспортрм серії НОМЕР_2 , підтверджується факт родинних відносин між годувальником - ОСОБА_2 та його дружиною - ОСОБА_1 , а також свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 видного повторно 20.09.2023 року.

Крім того, абзацами першим та другим частини другої, частиною четвертою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, у цьому випадку єдиною та достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є факт перебування позивача в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, копія якого наявна у матеріалах справи.

Отже, право позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, підтверджено належними та допустимими доказами.

В силу вимог частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасового знаходиться.

Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18).

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання її чоловіка не може бути доказом того, що вона не проживала з ним, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що заявник не проживала зі своїм чоловіком на час його смерті, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що заявник проживала разом із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент його смерті у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтверджуються довідкою за №01/24 від 18 січня 2024 року, виданою ОСББ «Ковача Вілмоша, 15», актом про фактичне проживання незареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_4 від 17 січня 2024 року, складеним головою ОСББ «Ковача Вілмоша, 15» ОСОБА_4 та сусідами - мешканцями квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На момент смерті ОСОБА_2 позивач одержувала пенсію у розмірі 3899,95 грн щомісячно.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника ОСОБА_1 була допомога з боку померлого чоловіка ОСОБА_2 , з яким вони проживали як одна сім`я, вели спільне господарство та який отримував пенсію у значно більшому розмірі ніж її пенсія. Сам по собі факт отримання позивачем пенсії, яка забезпечувала її прожитковий мінімум, не спростовує факту перебування заявника на утриманні її померлого чоловіка.

Тобто в силу вимог п. 2.11 розділу ІІ Порядку № 22-1, позивач звернувшись з заявою до пенсійного органу у січні 2024 року надала належні докази, що засвідчують факт її перебування на утриманні годувальника ОСОБА_2 .

З огляду на це, суд дійшов висновку, що позивач надала всі необхідні документи про своє місце проживання та годувальника, та документ, що засвідчує родинні стосунки позивача з померлим годувальником.

Суд резюмує, що обставини заявлені у рішенні про відмову у перерахунку пенсії № 23 від 26.01.2024 року не є належними підставами для відмови у переведенні на інший вид пенсії. Інших підстав для відмови відповідачами не представлено та судом не встановлено.

Вказане дає підстави констатувати, що право позивача на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника порушено, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.01.2024 № 23 не відповідає принципам, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною п`ятою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах Пономарьов проти України, Рябих проти Росії, Нєлюбін проти Росії), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Серявін та інші проти України зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з положеннями пункту 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що належним та повним способом захисту порушених прав позивача, незалежно від заявленого формулювання позовних вимог, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26.01.2024 року № 23 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом приписів частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відтак, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 26 січня 2024 року № 23 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 січня 2024 року № 635 про перехід з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням висновків, сформульованих судом у даному рішенні.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець