Справа № 420/10514/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 04.04.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки при проведенні з 01 травня 2023 року перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 травня 2023 року розрахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком за 2019,2020, 2021 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Ухвалою від 08 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що позивач, працювала вчителем Забарської ЗОШ І-ІІІ ступенів. У серпні 2010 року позивачка звернулась за призначенням пенсії за вислугу років як працівнику освіти відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з бажанням позивачки продовжувати трудову діяльність та неможливістю поєднувати статуси пенсіонера за вислугу років та педагога, ОСОБА_1 виплата пенсії за вислугу років була припинена. На підставі рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних з відшкодуванням надміру виплачених пенсій, від 05 листопада 2010 року Позивачка повернула управлінню Пенсійного фонду України суму у розмірі 1812,59 грн. як переплату пенсії. У грудні 2021 року у зв`язку з досягненням 60-річного віку позивачка набула права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне

пенсійне страхування». З 10 березня 2022 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до вказаного Закону. Рішенням про призначення пенсії за віком від 28 березня 2022 року № 27 її розмір визначений на рівні 6845,75 грн., який у подальшому переглядався у бік збільшення пенсійної виплати та станом на 01 березня 2023 року складав 6974,02 грн. З 01 травня 2023 року розмір пенсії позивачки визначений на рівні 2760,00 грн. у зв`язку з уточненням даних щодо її звернення за призначенням пенсії у серпні 2010 року. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області заяву з проханням «здійснити розрахунок та виплату пенсії за віком з 01 травня 2023 року із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за 2019, 2020, 2021 роки, з урахуванням вже отриманих сум пенсії. У відповіді отриманій 27.02.2024 року зазначено, що «для розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2019 - 2021 роки немає підстав». Позивачка вважає, що дії щодо врахування при визначенні її розміру пенсії у травні 2023 року середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 рр. замість середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 рр. є протиправними та звернулася до суду з позовом.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Одеській області та з 19.08.2010 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». За заявою від 10.03.2022 позивачку з 12.12.2021 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обчислену як працюючій особі, при страховому стажі 39 років 4 місяці (враховано по 28.02.2022), середньомісячній заробітній платі 13627,16 грн (10846,37 грн - середня заробітна плата за 2019-2021 роки х 1,25638 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати), визначеній за період з 01.07.2000 по 28.02.2022 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становив 6874,02 грн. За перевіркою матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що згідно заяви від 19.08.2010 позивачці вже була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пенсійну справу переглянуто та обчислено при страховому стажі 39 років 4 місяці (враховано по 28.02.2022), середньомісячній заробітній платі 9303,53 грн (7405,03 грн - середня заробітна плата за 2014-2016 роки, проіндексована х 1,25638 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати), визначеній за період з 01.07.2000 по 28.02.2022 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3933,42 грн. Оскільки позивачці з 19.08.2010 було призначено пенсію за вислугу років, то при розрахунку пенсії за віком врахована заробітна плата за 2014-2016 роки, проіндексована відповідно до ч.2 ст.42 Закону

06 травня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що ОСОБА_1 з вересня 2010 року працює вчителем Забарської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що унеможливлює отримання нею пенсії за вислугу років як працівника сфери освіти. У зв`язку з відновленням зайнятості як педагога, ОСОБА_1 повернута отримана пенсія за вислугу років у добровільному порядку. Твердження відповідача у переведенні позивачки на пенсію за віком з 12 грудня 2021 року є необґрунтованим. Заява про призначення пенсії подана позивачкою 10 березня 2022 року, проте пенсія призначена з 12 грудня 2021 року. Оскільки позивачка звернулась за пенсією у 2022 році має враховуватися середня заробітна плата за період 2019-2021 рр. Позивачка вважає відзив на позовну заяву ГУ ПФУ в Одеській області у справі № 420/10514/24 необґрунтованим та таким, що не може бути застосованим при прийнятті законного та обґрунтованого рішення. ОСОБА_1 наполягає на задоволенні своїх позовних вимог

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та за заявою від 10.03.2022 року отримує з 12.12.2021 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів пенсійної справи судом встановлено, що позивачці призначалася з 01.09.2010 року пенсія за вислугу років, як працівнику освіти. Враховуючи, що позивачка продовжувала працювати виплата пенсії була припинена. На виконання рішення комісії з розгляду питань пов`язаних з відшкодуванням надміру виплачених коштів ОСОБА_1 05.11.2010 року повернула отриману пенсію за вислугу років за період з 01.09.2010 по 30.11.2010 року у розмірі 1812,59 грн.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 10 березня 2022 року про призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області призначено позивачці з 10.03.2022 року пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії враховано середній заробіток за три попередні роки 2019-2021 роки.

При проведені відповідачем з 01 травня 2023 року перерахунку пенсії ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Одеській області врахувало показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

На звернення позивачки, відповідач листом від 08.02.2024 №4428-2730/К-02/8-1500/24 повідомив про те, що для розрахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки немає підстав.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019-2021 роки протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд встановив наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в редакції станом на момент призначення позивачці пенсії за вислугу років, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з абзацом другим п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Приписами ч. 1 статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положеннями ч. 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Отже з зазначених приписів Закону №1058, вбачається, що виплата пенсії за вислугу років не входить до правового регулювання цього Закону, а регулюється виключно Законом України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, отримуючи пенсію за вислугою років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачка не отримувала жоден із видів пенсій, передбачених Законом № 1058.

Згідно з ч. 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

В ч. 2 ст. 40 Закону №1058-ІV зазначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+Кз3+...+Кзn); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Зі змісту наведених норм вбачається, що ч. 3 статті 45 Закону №1058-ІV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший вид пенсії за цим же законом. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії за цим же законом є незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Разом з тим, позивачці в 2010 році призначалася та вона отримувала в період з 01.09.2010 по 30.11.2010 року пенсію за вислугу років, призначену відповідно до іншого Закону - Закону №1788-XII, який визначає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Отриману пенсію за вислугу років за період з 01.09.2010 по 30.11.2010 року позивачкою повернуто у відповідності до рішення комісії з розгляду питань пов`язаних з відшкодуванням надміру виплачених коштів.

Пенсія відповідно до Закону №1058-ІV позивачці раніше не призначалась, відтак, у цьому випадку не відбулось переведення позивача з одного виду пенсії на інший в межах дії Закону №1058-ІV.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 не отримуючи жодну з пенсій, передбачених Законом №1058-ІV, 10.03.2022 року звернувшись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, отже вона використала право на призначення пенсії в солідарній системі відповідно до Закону №1058-ІV вперше.

Відмовляючи позивачці у обчисленні її пенсії за віком згідно з ч. 2 статті 40 Закону №1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019, 2020, 2021 роки, відповідач помилково ототожнює поняття "переведення на інший вид пенсії" та "призначення пенсії", внаслідок чого в розрахунку пенсії з 01.05.2023 відповідачем неправомірно враховані показники середньої заробітної плати (доходу) в Україні не за той період, як це мало б бути для пенсії, яка призначена вперше відповідно до Закону №1058-IV.

Таким чином, позивачка має право на виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2019-2021 роки. Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.01.2019 у справі №577/2457/17 щодо аналогічних правовідносин.

Відтак, при призначенні у 2022 році позивачці пенсії за віком відповідно до закону №1058-ІV повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, а саме за 2019-2021 роки. З огляду на це, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування показника середньої заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки при проведенні з 01 травня 2023 року перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 є протиправними.

Враховуючи, що за призначенням пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач вперше звернулась у 2022 році, суд дійшов до висновку про те, що остання має право на отримання пенсії із застосуванням показника середньої заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.

У відповідності ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Положеннями ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування показника середньої заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки при проведенні з 01 травня 2023 року перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 травня 2023 року перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітною платою (доходом) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2019,2020,2021 роки, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 698,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, (вул. Канатна, 83 м. Одеса, 65107, ).

Суддя О.А. Вовченко