Справа № 336/2667/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 серпня 2024 року м. Дніпросправа № 336/2667/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2024 р. (суддя Савеленко О.А.) в адміністративній справі №336/2667/24 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА 1624879 від 09.03.2024 про накладення на нього адміністративного стягнення у відповідності до частини 2 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу на суму 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за порушення вимог п.п. 8.7.3. е ПДР України - проїзд на червоний сигнал світлофора.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на відсутність події адміністративного правопорушення, відсутність доказів вчинення ним правопорушення, а також недоведення його вини, порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності внаслідок незабезпечення можливості надати письмові пояснення, ознайомитись із матеріалами справи та відеофіксацією, незабезпечення юридичної допомоги адвокатом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2024 р. у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведені доводи позовної заяви, а також зазначено про те, що судом першої інстанції проігноровані пояснення позивача про те, що справа про порушення ним вимог п.п.8.7.3 е ПДР (проїзд на червоний сигнал світлофора) фактично не була розглянута працівниками поліції, про що свідчить відеозапис з нагрудних відеокамер поліцейських.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕНА № 1624879 від 09.03.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірної постанови.

Згідно змісту зазначеної постанови ОСОБА_1 09.03.2024 в м. Запоріжжя на перехресті вул. Олексія Поради та траси М-18, керуючи транспортним засобом «Jeep Compas», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3е Правил дорожнього руху України.

Згідно п.п. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 р., червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підтвердження обставини допущеного позивачем порушення Правил дорожнього руху відповідачем до суду першої інстанції надано відеозапис подій, зафіксованих на технічний пристрій, який використовується поліцейськими у відповідності до статті 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів дослідила цей відеозапис, на якому зафіксовані обставини події 09.03.2024 рух автомобіля під керуванням позивача на червоний сигнал світлофора на переріз вантажному автомобілю (17:58:01) із подальшим поворотом на червоний сигнал світлофора наліво (17:58:05), переслідування автомобіля позивача екіпажем патрульної поліції та його зупинка (17:58:30). Позивач вискочив із автомобіля і побіг за огородження, намагаючись сховатися від працівників поліції. О 18:27:00 год. його було затримано працівником поліції із застосуванням спеціальних заходів у відповідності до статті 45 Закону України «Про Національну поліцію».

За результатами дослідження зазначеного відеозапису колегія суддів дійшла висновку про його відповідність, як доказу, критеріям належності, допустимості та достовірності, визначеними статтями 72-74 Кодексу адміністративного судочинства України. Інформація про наявність відеозапису зазначена і у спірній постанові (п. 7 а.с.34), у зв`язку із чим підстави для виключення його із кола доказової бази відсутні.

За приписами частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення проїзд на заборонний сигнал світлофора тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за наявності обставини порушення ним п.п. «е» п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, підтвердженої належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом відеозаписом подій, тому доводи позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності за відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та недоведення його вини колегія суддів вважає неспроможними.

Щодо доводів скаржника про порушення працівниками поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Позивач/скаржник стверджує, що справа про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП фактично не була розглянута.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, у тому числі, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу. Частиною 2 зазначеної статті КУпАП визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Наслідком намагання ОСОБА_1 втекти від працівників поліції стало його затримання та доставлення до відділення поліції, що унеможливило розгляд адміністративної справи на місці вчинення правопорушення.

На відеозапису, дослідженому колегією суддів, також зафіксовані наступні події:

У поліцейському відділі позивачу неодноразово було запропоновано пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. На численні наполегливі вимоги ОСОБА_1 до поліцейського відділення був здійснений виклик бригади «Швидкої медичної допомоги», лікар якої після проведеного медичного огляду дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння і не потребує невідкладної медичної допомоги, незважаючи на намагання останнім відтворити симптоми погіршення стану свого здоров`я. Позивач повідомив про те, що є поліцейським, і ця обставина була підтверджена особою, яка приїхала до відділення поліції, назвалась начальником відділу УСР у Запорізькій області майором поліції ОСОБА_2 та керівником ОСОБА_1 , який займає посаду оперуповноваженого та має звання капітана поліції. Після виходу із будівлі відділення поліції ОСОБА_1 поводився агресивно, кричав на працівників поліції, вимагав його відпустити. Після приїзду майора ОСОБА_2 позивач змінив свою поведінку, не скаржився на стан свого здоров`я, не проявляв жодних ознак його погіршення, користувався мобільним телефоном та безпосередньо спілкувався з ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу, що, перебуваючи на службі у Національній поліції та маючи статус поліцейського, ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, дотримуючись Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 06.12.2016 за №1576/29706), відповідно до яких за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

За результатом дослідження зазначеного відеозапису подій 09.03.2024 з 19:15 год. до 20:53 колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 фактично чинив перешкоди у реалізації працівниками поліції своїх повноважень при розгляді справи щодо нього про адміністративне правопорушення, відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, демонстрував неадекватну поведінку, яка не відповідала ситуації, вводячи працівників поліції та лікарів в оману щодо стану свого здоров`я, поводився агресивно та зухвало.

На переконання колегії суддів, така поведінка ОСОБА_1 є свідченням його намагання уникнути адміністративної відповідальності за наявності беззаперечних доказів умисного порушення ним Правил дорожнього руху.

Також колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_1 про те, що йому не було забезпечено право на правову допомогу, не можуть бути підставою для скасування спірної постанови та, як наслідок, звільнення від адміністративної відповідальності, оскільки, маючи статус поліцейського у спеціальному званні «капітан поліції», позивач "a priori" є обізнаним як із процедурою розгляду справи про адміністративне правопорушення (що зафіксовано і на відеозаписі), так і з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Перебуваючи у відділенні поліції, позивач не був обмежений у праві на правову допомогу. Докази перешкоджання працівниками поліції позивачу викликати адвоката відсутні. Доводи позивача про те, що адвоката мали забезпечити працівники поліції є безпідставними, оскільки позивач не належить до категорії суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу, перелік яких наведений у статті 4 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

За результатом перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною і скасуванню не підлягає.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2024 р. в адміністративній справі № 336/2667/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили 07 серпня 2024 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя С.В. Білак

суддя О.О. Круговий