Справа № 480/3839/23
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 серпня 2024 року Cуми Справа № 480/3839/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
до - Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області,
Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Суть спору, позиція сторін. Процесуальні дії. Заяви та клопотання сторін.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатнім страховим стажем позивача. При прийнятті рішення відповідачем не було враховано деякі періоди роботи позивача. Позивач не погодився з мотивами такого рішеня, а тому звернувся до суду з даним позовом.
18.05.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити.
Відзив мотивовано тим, що необхідною умовами для призначення пенсії за віком є досягнення особою 60-ти річного віку та наявність 30 років страхового стажу. На момент звернення із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 59 років 11 місяців, а його страховий стаж - 22 роки 1 місяць 26 днів. Період роботи позивача в колгоспі з 08.06.1983 до 11.04.1987 не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки дата наказу про звільнення не відповідає даті звільнення та відсутня довідка про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум в громадському господарстві. Зарахування періоду роботи в РФ з 01.01.1992 по теперішній час не передбачено чинним законодавством, оскільки з 01.01.2023 РФ в односторонньому порядку припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Тому, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у позивача, йому було відмовлено у призначенні пенсії.
Отже, основним питанням по даній справі є те, чи правомірно відповідачем не зараховано вказані вище періоди до страхового стажу позивача. Відповідаючи на вказане питання, то суд зазначає, що така незарахування було неправомірним.
Встановлені судом фактичні обставини.
Позивач 06.02.1963 р.н., що підтверджується записом у паспорті (а.с.6).
Відповідно до записів трудової книжки позивача за № 3-4, 12-15, 28 (а.с.11,12,15):
- 08.06.1983 прийнято на роботу дорожнім працівником в колгосп ім. Тельмана згідно строкового договору;
- 11.04.1987 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строкового договору;
- 21.03.1996 прийнято на роботу муляром (каменщиком) 4 розряду вахтовим методом Будівельного управління № 21 АООТ "Ямалгазпромстрой" Ямало-Ненського автономного округу району Крайньої півночі;
- 18.02.2000 звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я;
- 19.07.2000 прийнято на роботу різноробочим другого розряду Липоводолинського райсількомунгоспу;
- 03.06.2004 звільнено з роботи за угодою сторін;
- 15.02.2021 прийнято на роботу на посаду муляра в ТОВ "Бік "Благобуд".
Позивач 03.02.2023 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, що не заперечується сторонами.
На переконання позивача, йому протиправно не зарахували до страхового стажу деякі періоди його роботи, тому він звернувся до суду з даним позовом.
Висновки суду та їх мотиви.
Нормою ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону про страхування).
Частиною 2 ст. 44 вказаного Закону закріплено, що призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
За статтею 56 Закону ''Про пенсійне забезпечення'' до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Відповідно до ст.20 Закону про страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат, що здійснюються в натуральній формі. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормою ч.16 ст.106 цього Закону передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох сторін, взаємно визнається сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність (припинила дію 04.07.2023).
Пунктом 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення закріплено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (припинила дію 19.06.2023).
Відповідно до п. 1.1 Інструкції, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.07.1974 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювати понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підтягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з п. 2.2-2.3 Інструкції заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.5 Інструкції закріплено, що у випадку виявлення неправильних чи неточних записів про роботу, перевід на іншу роботу та інших записів, виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де був здійснено такий запис.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що при звільненні робітника всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до п.4 Постанови КМУ № 301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок ведення трудових книжок, в тому числі належне їх заповнення, а також сплата страхових внесків за працівників покладається саме на адміністрацію підприємств. Недотримання правил ведення трудової книжки (недоліки у її формленні) та не сплата страхових внесків може мати негативні наслідки саме для роботодавця, а не для працівника.
Як встановлено судом, записи у трудовій книжці позивача за № 3 та 4 засвідчені головою колгоспа ім. Тельмана та скріплені печаткою, містять порядкові номери записів, дати, причини та підстави для їх здійснення. В записі № 4 про звільнення позивача з колгоспу міститься напис виправлення щодо дати наказу про звільнення.
Про невідповідність запису № 4 у трудовій книжці відповідачем не стверджується.
Відповідач не надав доказів підроблення позивачем записів у трудовій книжці, зокрема звернень до правоохоронних органів.
Суд звертає увагу, що Законом України "Про Національний архівний фонд та архівні установи" саме на адміністрацію установи, у випадку її ліквідації, покладено обов`язок після закінчення строків тимчасового зберігання документів передати їх на зберігання відповідним державним архівним установам або іншим місцевим архівним установам.
Згідно інформації з Державного архіву Сумської області Сумської обласної Державної адміністрації, в документах архівного фонду колгоспу ім. Тельмана с. Погожа Криниця Роменського району Сумської області у протоколах загальних зборів членів колгоспу та засідань правління колгоспу за 1983-1987 роки відомостей про прийом у члени колгоспу по договору, звільнення з членів колгоспу, відпрацьовані трудодні гр. ОСОБА_1 та встановлений мінімум трудової діяльності для колгоспників немає (а.с.17).
Враховуючи те, що саме на адміністрацію установи було покладено обов`язки, як належного ведення трудових книжок працівників, так і передачу до архіву документів про свою діяльність, а позивач не повинен нести негативні наслідки від такого невиконання роботодавцем своїх обов`язків, то суд дійшов висновку, що запис у трудовій книжчі позивача за № 3 хоча і містить посилання на наказ, який за датою пізніше дати прийняття позивача на роботу, це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 08.06.1983 до 11.04.1987.
Суд зазначає, що період роботи позивача в РФ з 21.03.1996 до 18.02.2000 неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки, як у цей період, так і на момент прийняття спірного рішення, були чинні міжнародні угоди між Україною та РФ, за якими такий стаж повинен бути зараховано на підставі записів № 12-13 трудової книжки позивача. Тим більш, згідно довідки Будівельного управління № 21 АООТ "Ямалгазпромстрой" Ямало-Ненського автономного округу району Крайньої півночі № 128 від 27.04.2000 позивачу у періоди з березня 1998 до грудня 1998 та з квітня 1999 до грудня 1999 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, з якої здійснені відрахування до Пенсійного фонду РФ в установлених тарифах (а.с.16).
Період роботи позивача 01.01.2004 до 03.06.2004 та з 01.01.2022 до 31.01.2023 також неправомірно не зараховано позивачу до страхового стажу, оскільки позивач не несе відповідальності за несплату страхових внесків роботодавцем. Несплата страхових внесків може мати відповідальність саме для роботодавця, а контроль за таким здійснюють відповідні державні органи. При цьому, суд вважає не зарахованим період саме з 01.01.2004, оскільки відповідачем у рішенні не зазначено місяця 2004 року який ним не зараховано.
Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів вчинення дій щодо отримання довідок від колишніх роботодавців позивача. Перекладання обов`язку доказування, в тому числі надання відомостей, здійснення виправлень у трудовій книжці, сплата страхових внесків, тощо на позивача є неправомірним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання пенсії.
Крім того, відповідач розуміючи, що правовідносини з РФ фактично не здійснюються, взагалі не роз`яснив позивачу реального алгоритму усунення недоліків.
Порушення роботодавцями позивача законодавства щодо оформлення трудової книжки та щодо сплати страхових внесків, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача, а отже не можуть впливати на його право на пенсійне забезпечення.
Позивач просить визнати протиправним та скасувати спірне рішення, а також зарахувати до його страхового стажу періоди з 08.06.1983 до 11.04.1987 та з 21.03.1996 по 18.12.2000. В той же час, судом встановлено неправомірність рішення відповідача, а саме в частині не зарахування позивачу до його страхового стажу періодів роботи з 08.06.1983 до 11.04.1987, з 21.03.1996 до 18.12.2000, а також з 01.01.2004 до 03.06.2004, та з 01.01.2022 до 31.01.2023.
Таким чином, суд, з урахуванням норми ч.2 ст.9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог, з урахуванням принципу верховенства права та для ефективного захисту прав людини, задовольняє позовні вимоги, а саме шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, яке не відповідає критеріям правомірності рішення, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України, а також зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначені періоди роботи, з урахуванням зарахованого такого стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 03.02.2023 і прийняти рішення.
Судом встановлено, що документи про призначення пенсії були розглянуті саме ГУ ПФУ в Одеській області. Зазначеним суб`єктом при прийнятті рішення не були враховані деякі періоди роботи позивача до страхового стажу. Отже, виключно ГУ ПФУ в Одеській області порушило право позивача, тому саме ця особа є належним відповідачем за позовом.
Судові витрати.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд на підставі норми ч.1 ст.139 КАС України стягує з відповідача судовий збір у сумі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено та підписано суддею 05.08.2024.

Суддя А.І. Сидорук