Справа № 240/2229/24
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Житомир

справа № 240/2229/24

категорія 102010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду по суті звернення від 13.12.2023 вх.№15970;

- зобов"язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути звернення в повному обсязі по суті порушених у ньому питань, а саме: провести службове розслідування, зареєструвати заяву як злочин/правопорушення та організувати внесення інформації по заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.129, ч.3 ст.406, ч.4 ст.426 КК України за фактами щодо здійснення замаху на вбивство, завдання життю та здоров"ю шкоди та ініціювати перевід позивача в іншу військову частину для несення військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є військовослужбовцем, призваний на військову службу під час мобілізації та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження позивачем військової служби 13 грудня 2023 року звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В заяві описав події, що полягали у скоєнні відносно позивача правопорушення, зокрема порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, у зв"язку з чим просив провести службове розслідування, внести інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даним фактом та розпочати досудове розслідування щодо здійснення замаху на вбивство, завдання життю та здоров`ю шкоди та ініціювати перевід в іншу військову частину для несення військової служби.

Позивач зазначив, що відповідач проігнорував подану ним заяву від 13.12.2023, належний розгляд її не здійснив, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

16 лютого 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що про результати розгляду звернення повідомлено ОСОБА_1 та вручено йому копію супровідного листа від 17.12.2023 вих.№834/7546/вз про направлення звернення за належністю.

Зазначає, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах своєї компетенції розглянуто звернення позивача від 13.12.2023 у встановлений законом термін та у відповідності до вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян".

29 лютого 2024 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій додатково вказує про протиправність змісту відповіді на його звернення.

Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 17.02.2023 ОСОБА_1 призваний по мобілізації та проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 .

13 грудня 2023 року позивач звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій описав події, що полягали у скоєнні відносно нього правопорушення, зокрема порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, що виявилося у вчиненні насильства та із застосуванням зброї відносно нього.

У зв"язку з чим позивач у вказаній заяві просив:

- провести службове розслідування;

- внести інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за даними фактами й почати розслідування щодо здійснення замаху на вбивство від ОСОБА_2 , завдання життю та здоров"ю шкоди;

- ініціювати перевід в іншу військову частину для несення військової служби.

До вказаної заяви позивачем надано довідки про стан здоров"я.

Зазначену заяву розглянуто начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 та листом від 17.12.2023 за вих. №834/7546/вз повідомлено позивачу, що його заява з приводу можливих протиправних дій командування Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог частини 3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» направлена за належністю на ім"я командира Військової частини НОМЕР_3 .

Також позивачу роз"яснено порядок направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК.

Позивач, вважаючи що відповідачем протиправно здійснено розгляд його заяви, а саме надано не повну та необґрунтовану відповідь на звернення, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів визначається Законом України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 (далі - Закон України "Про звернення громадян").

Відповідно до ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами 3 та 4 ст.3 Закону України "Про звернення громадян" скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення позивача (заява) від 13.12.2023 відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про звернення громадян», а тому в силу положень частини 1 статті 7 цього Закону має бути розглянуто по суті державним органом, якому воно адресовано.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Таким чином, об"єктивний і вчасний розгляд звернення позивача, перевірка викладених у ньому фактів, прийняття рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечення їх виконання, повідомлення громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) є обов"язком ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого вказаною статтею терміну.

Матеріали справи свідчать, що звернення позивача від 13.12.2023 надійшло до відповідача - 13.12.2023, що не заперечується відповідачем.

При цьому, відповідь на зазначену заяву було викладено ІНФОРМАЦІЯ_2 у листі за вих.№834/7546/вз від 17.12.2023, тобто у строк, що не перевищує місяць після звернення з відповідною заявою.

Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» визначено, що Військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Серед основних завдань Служби правопорядку є, зокрема, виявлення причин, передумов і обставин кримінальних та інших правопорушень, вчинених у військових частинах та на військових об`єктах; запобігання вчиненню і припинення кримінальних та інших правопорушень у Збройних Силах України (ст 3 Закону).

Водночас, відповідно до ст.7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідач у відзиві на позовну заяву пояснив, що розглянувши вказане звернення встановив, що місцем дислокації Військової частини НОМЕР_1 є Новомосковський район Дніпропетровської області.

Враховуючи те, що заявник повідомив про обставини скоєння кримінального правопорушення за місцем проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у Новомосковському районі Дніпропетровської області, то посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено звернення за належністю до Військової частини НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), для вирішення питання по суті, а саме з метою перевірки факту можливих неправомірних дій посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 щодо позивача. Вказане підтверджується листом від 15.12.2023 №834/7503/вз адресованим командиру Військової частини НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Також матеріали справи свідчать, що про результати розгляду звернення та про направлення звернення за належністю, а саме щодо проведення перевірки по факту можливих неправомірних дій посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , повідомлено ОСОБА_1 листом від 17.12.2023 вих. № 834/7546/вз.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Таким чином, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Закону України "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України" не уповноважені та не наділені правом (обов`язком) організовувати внесення інформації по заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також слід зазначити, що Порядок проведення службового розслідування у ЗС України регулюється Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (Далі - Наказ № 608).

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу Ш Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Міністр оборони України, Головнокомандувач Збройних Сил України, начальник Генерального штабу Збройних Сил України, командувачі видів (сил), окремих родів військ Збройних Сил України, інших органів військового управління можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення (призначення) підпорядкованим посадовим (службовим) особам.

Відповідно до ст.85 Дисциплінарного статуту ЗС України, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що наявність підстав для проведення службового розслідування та повідомлення уповноважених органів про скоєння злочину з метою внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо здійснення замаху на вбивство позивача, буде вирішено уповноваженим суб"єктом військової служби правопорядку за місцем дислокації Військової частини НОМЕР_1 , після підтвердження чи спростування інформації, викладеної позивачем у зверненні.

Таким чином, відповідачем правомірно направлено звернення позивача від 13.12.2023 за належністю до ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_3 ).

З приводу ініціювання позивачем у заяві від 13.12.2023 переводу в іншу військову частину для несення військової служби, суд зазначає наступне.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення), відповідно до пункту 1 якого це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з абз. 1 пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз.2 п.12 Положення).

Відповідно до пункту 82 Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється, зокрема, у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Пунктом 110 Положення передбачено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії - воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.

Переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Пунктом 113 Положення визначено, що переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Відповідно до вимог п. 2.1.6. Інструкції з діловодства у ЗС України, яку затверджено наказом Генерального штабу ЗС України від 07.04.2017 №124 (чинна на момент розгляду звернення позивача), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення, тощо) чи пояснення особистого характеру.

Враховуючи норми пунктів 2.22 розділу II та 4.11 розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗС України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170, залежно від підстав призначення і переміщення військовослужбовців, для видання наказів по особовому складу подаються рапорти військовослужбовців з проханням про переміщення (письмова згода є підставою для порушення клопотання (до якого додаються рапорт військовослужбовця).

У відповідно до ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Зі службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

З огляду на викладене, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до положень Закону України "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України" не уповноважені та не наділені правом (обов"язком) ініціювати (переміщення) позивача до іншої військової частини.

Саме тому, твердження позивача щодо допущеної відповідачем бездіяльності безпідставні та такі, що не обґрунтовані матеріалами справи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №18-рп/2004термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 6 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 06 серпня 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко