Справа № 440/6219/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/6219/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/6219/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

20.05.2024 ОСОБА_1 направила до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі - ГУПФ в Закарпатській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії №32 від 20.03.2024;

- зобов`язати ГУПФ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до записів у трудовій книжці серії: НОМЕР_1 від 03.08.1988, довідки про підтвердження наявного трудового стажу на ТОВ "ДТЕК Курахівська ТЕС" №01/к та №10/к від 27.02.2024 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 12.03.2024;

- зобов`язати ГУПФ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 12.03.2024 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у неналежній оцінці фактичних обставин трудової діяльності позивача, що призвело до протиправної відмови у призначенні їй пенсії за віком на підставі пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

11.06.2024 до суду від ГУПФ в Полтавській області надійшов відзив на позов, в якому представник висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Пояснює, що за принципом екстериторіальності розгляд заяви ОСОБА_1 здійснювало ГУПФ в Закарпатській області, яким 20.03.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням встановленого законодавством пенсійного віку. З приводу вимог, заявлених до ГУПФ в Полтавській області, зазначив, що такі не підлягають задоволенню, оскільки не були предметом розгляду у вказаному Управлінні, а відтак відносно ОСОБА_1 не приймалося рішень та не вчинялося дій у розумінні припису ст. 19 Конституції України, які можуть бути оскаржені до суду (а.с. 135-143).

18.06.2024 до суду від ГУПФ в Закарпатській області надійшов відзив на позов, в якому представник вказав, що на підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.03.2024 та доданих до неї документів ГУПФ в Закарпатській області відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, про що винесено рішення №32 від 20.03.2024, у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку, а саме - 55 років на дату звернення. Зазначив, що страховий стаж заявниці становить 31 рік 08 місяців 10 днів, робота за Списком №2 - 15 років 04 місяці 14 днів. Звернув увагу на те, що до страхового стажу не зараховано період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.08.1988: з 01.01.2000 по 31.10.2001, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу; 03.08.1988, оскільки відсутня копія сторінок трудової книжки, а саме - 4 та 5 однак неможливо визначити період звільнення з роботи. Пільговий стаж враховано відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки довідки №10/к, №01/к від 27.02.2024 не відповідають вимогам додатку №5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, так як відсутній підпис головного бухгалтера. Водночас позивачку повідомлено про те, що копії наказів атестації робочих місць не завірені належним чином та не містять підпису відповідальних осіб. З приводу посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що таке рішення не змінило правового регулювання спірних відносин та не дає підстав вважати незаконним оскаржуване рішення (а.с. 226-227).

У відповіді на відзив позивач звертає увагу суду на те, що відповідачами не було вчинено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додаткового підтвердити її страховий стаж. Вважає, що відсутність підпису головного бухгалтера у довідках №10/к, №01/к від 27.02.2024 не спростовує факту її трудової діяльності, а є лише неповним заповненням підприємством. З приводу атестації робочих місць зазначила, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства (а.с. 230-235).

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 12.03.2024, у віці 53 років, звернулася через УПФ в м. Кременчуці із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (зі зниженням пенсійного віку) за Списком №2 (а.с. 40-43).

Розгляд цієї заяви за принципом екстериторіальності здійснювався ГУПФ в Закарпатській області, рішенням якого від 20.03.2024 за №32 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного віку (а.с. 27). Цим же рішенням констатовано вік заявниці 53 роки 10 місяців 04 дні, страховий стаж - 31 рік 08 місяців 10 днів. Робота за списком №2 - 15 років 4 місяці 14 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 вид. 03.08.1988:

- 01.01.2000 по 31.10.2001, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу;

- 03.08.1988, оскільки відсутня копія сторінок трудової книжки, а саме 4 та 5 однак неможливо визначити період звільнення з роботи.

Пільговий стаж враховано відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, оскільки довідки №10/к від 27.02.2024, №01/к від 27.02.2024 не відповідають вимогам додатку №5 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а саме - відсутній підпис головного бухгалтера. Додатково повідомлено, що копії наказів атестації робочих місць не завірені належним чином та не містять підписів відповідальних осіб.

Позивач, вважаючи це рішення таким, що порушує її конституційне право на пенсію за віком на пільгових умовах, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років (стаття 12 згаданого Закону).

З 01.01.2004 законами, які впорядковують основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну окремих положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-XII).

Оскільки закони №1058-IV та №1788-XII регулюють одні й ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788-XII підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неврегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

При цьому існують і виключення з даного загального правила.

Як вже зазначалося вище, згідно з п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції Закону від 02.03.2015 №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений пунктом "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали на з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року набували право на пенсію по досягненню 54 роки 6 місяців.

Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Згідно з п. 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувалися пунктом "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Разом з цим, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де зазначалося, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми Закону почали застосовуватися з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватися одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Пунктом 1 резолютивної частини вказаного Рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини цього ж Рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам…".

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Таким чином, правила означених законів містять розбіжність відносно вікового цензу, який складає 50 років за пунктом "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років за п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50-ти років.

Так, у цих рішеннях зазначено, що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Зважаючи на це суд формулює висновок щодо спірних правовідносин у даній справі, відповідно до якого така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з принципу правої визначеності, як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вказаних вище норм права усуває колізію в їх застосуванні у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Відтак, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тож позивач на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досягла віку необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за списком №2, а тому відмова ГУПФ в Закарпатській області у призначенні позивачу пільгової пенсії з підстави недосягнення пенсійного віку є протиправною.

Переходячи до аналізу фактичних обставин, які стосуються пільгового стажу позивача, суд звертає увагу на наступне.

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність такого рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З приводу віку заявниці, суд визнав за ОСОБА_2 право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за наявного віку. Страховий стаж визнаний ГУПФ в Закарпатській області становить 31 рік 08 місяців 10 днів, пільговий стаж на роботі за списком №2, що визнається пенсійними органом, становить 15 років 4 місяці 14 днів.

Отже, позивач формально має необхідний страховий та пільговий стаж для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, позивач наполягає на тому, що ГУПФ в Закарпатській області протиправно не враховано відомості трудової книжки НОМЕР_1 від 03.08.1988.

Як видно зі спірного рішення ГУПФ в Закарпатській області, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.08.1988:

- 01.01.2000 по 31.10.2001, оскільки відсутня сплата внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу;

- 03.08.1988, оскільки відсутня копія сторінок трудової книжки, а саме 4 та 5, однак неможливо визначити період звільнення з роботи.

Аналізуючи дії ГУПФ в Закарпатській області з цього приводу на предмет їх правомірності, суд виходить з наступного.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 - до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як з`ясовано за даними наданої ГУПФ в Полтавській області копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 03.08.1988, у період з 01.01.2000 по 31.10.2001 вона працювала машиністом крану четвертого розряду турбінного відділення цеху централізованого ремонту №3 на Курахівській державній районній електростанції, в подальшому перейменованій на Кураховську теплову електричну станцію (записи №13-14 трудової книжки).

Записи трудової книжки є чіткими, зрозумілими, а тому підлягали врахуванню з боку ГУПФ в Закарпатській області при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Запис від 03.08.1988 не враховано, оскільки відсутня копія сторінок трудової книжки, а саме - 4 та 5, однак неможливо визначити період звільнення з роботи.

Суд за інформацією, наявною у трудовій книжці ОСОБА_1 встановив (записи №2-8 сторінок 2-5), що позивач: 03.08.1988 прийнята експедитором комбінату громадського харчування Роевського сільпо (Мар`їнська райспоживспілка); 20.10.1988 переведена завідувачем магазином "Промтовари №5"; 13.05.1989 переведена продавцем продмага №1; 01.11.1989 переведена продавцем продмага №164; 13.06.1990 переведена завідувачем продмагом №8; 16.01.1991 переведена завідувачем промисловим магазином №5; 27.08.1992 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Таким чином, записами трудової книжки позивача чітко підтверджуються періоди її роботи у Мар`їнській райспоживспілці та факт звільнення, а тому твердження пенсійного органу щодо відсутності сторінок та неможливості встановити період звільнення з роботи суд відкидає як безпідставні.

З приводу інших підстав відмови суд з оскаржуваного рішення з`ясував, що пільговий стаж ОСОБА_1 враховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, оскільки довідки №10/к від 27.02.2024, №01/к від 27.02.2024 не відповідають вимогам додатку №5 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера.

З аналізу довідок ТОВ "ДТЕК Курахівська ТЕС" () від 27.02.2024 №01/к (а.с. 164) та ДТЕК Курахівська ТЕС (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) від 27.02.2024 №10/к (а.с. 160-162) видно, що такі видані за підписом директора ОСОБА_3 , керівника департаменту з управління персоналом ОСОБА_4 та керівником департаменту з планування та інвестицій ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 20 Порядку №637 (в редакції на час видання довідки), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Як свідчить зміст досліджуваної довідки, така містить посилання на списки, чинні на період роботи особи за період роботи на підприємстві.

З приводу посилання на те, що довідка не містить підпису головного бухгалтера, суд зазначає, що за приписами пункту 23 Порядку №637, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Спірні довідки від 27.02.2024 №01/к та №10/к містять підписи посадових осіб і засвідчені печаткою, отже відповідають вимогам вказаного Порядку.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

В матеріалах справи наявні листи ГУПФ в Полтавській області від 12.03.2024, адресовані до ГУПФ в Донецькій області, з проханнями провести перевірку достовірності видачі довідок №10/к від 27.02.204 та №01/к від 27.02.2024 (а.с. 159, 163).

Разом з цим, інформація щодо проведення перевірки означених довідок станом на момент розгляду справи відсутня.

У зв`язку з цим суд наголошує на тому, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у первинних документах про її трудову діяльність, що таким чином не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

З приводу висновків ГУПФ в Закарпатській області про те, що копії наказів атестації робочих місць не завірені належним чином, та не містять підписів відповідальних осіб, то суд зауважує, що відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що рішення ГУПФ в Закарпатській області від 20.03.2024 за №32 є необґрунтованим, оскільки прийняте без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим таке рішення суд визнає протиправним та скасовує його.

Щодо вимог про зобов`язання ГУПФ в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 12.03.2024 суд виходить з того, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є відповідний орган Пенсійного фонду, до виключної компетенції якого входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Питання про наявність підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відноситься до повноважень органу Пенсійного фонду, в даному випадку - до повноважень ГУПФ в Закарпатській області.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, який зазначав, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

За таких обставин позов у частині вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 12.02.2024 суд залишає без задоволення.

З приводу визначення компетентного органу, на який необхідно покласти обов`язок з призначення позивачу пенсії за віком, суд враховує такі обставини.

У силу абзацу 14 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком визначено ГУПФ в Закарпатській області, то саме цей суб`єкт владних повноважень і має здійснювати повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з урахуванням висновку суду про те, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою досягла віку необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, а також з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до трудового (страхового) стажу періодів роботи ОСОБА_1 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 03.08.1988 та зарахування до пільгового стажу періодів її роботи відповідно до довідок ТОВ "ДТЕК Курахівська ТЕС" від 27.02.2024 №01/к та ДТЕК Курахівська ТЕС від 27.02.2024 №10/к.

Суд погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2024 та зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 03.08.1988, врахувати довідки про підтвердження наявного трудового стажу ТОВ "ДТЕК Курахівська ТЕС" від 27.02.2024 №01/к та ДТЕК Курахівська ТЕС від 27.02.2024 №10/к.

У зв`язку з цим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача в особі ГУПФ в Полтавській області, оскільки останній не приймав жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 12.03.2024.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №2020-20-018/С від 20.05.2024 (а.с. 10).

Зважаючи на обставини часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ в Закарпатській області на її користь 2/3 витрат зі сплати судового збору, тобто 807,46 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20.03.2024 №32.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 12.03.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням висновку суду про те, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою досягла віку необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, а також з урахуванням висновку суду про необхідність зарахування до трудового (страхового) стажу періодів роботи ОСОБА_1 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 03.08.1988 та зарахування до пільгового стажу періодів її роботи відповідно до довідок ТОВ "ДТЕК Курахівська ТЕС" від 27.02.2024 №01/к та ДТЕК Курахівська ТЕС від 27.02.2024 №10/к.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області частину витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 807 (вісімсот сім) грн 46 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (; площа Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун