Справа № 200/3418/24
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року Справа№200/3418/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (м.Cлов`янськ, вул.Генерала Батюка, 8, ), Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавській обл., м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.02.2024 №28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 16.08.1982 по 31.12.1982 та з 01.09.1992 по 23.06.1994; період проходження строкової військової служби з 04.05.1980 по 18.04.1982; та період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва (з 01.09.1978 по 03.05.1980; з 06.05.1982 по 15.08.1982; та з 01.01.1983 по 30.04.1983) до страхового стажу та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з 04.02.2024.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що позивач 04.02.2024 звернувся до відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком. За принципом екстериторіальності відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 09.02.2024 №28 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Позиач вважає, що його страховий стаж є достатнім для призначення пенсії та в достатній мірі підтверджується інформацією, визначеною в трудовій книжці; просить задовольнити позовні вимоги

Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

14.06.2024 року відповідачем 1 було надано відзив по справі, згідно змісту якого зазначено, що первинна заява позивача про призначення пенсії від 04.02.2024 опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким було прийнято рішення від 09.02.2024 № 28 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону № 1058.

За результатом опрацювання за принципом екстериторіальності повторної заяви від 17.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було прийнято рішення від 25.03.2024 № 28 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно із статтею 26 Закону № 1058.

Отже, відповідач 1 наголошує, що належними відповідачами у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Головним управлінням не приймалося жодних рішень про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Щодо суті спірного питання відповідач 1 зауважує, що позивач не має права на отриамння пенсії через відсутність достатньої кількості страхового стажу.

Також відповідач 1 звертає увагу, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не було взято до уваги уточнюючу довідку про навчання від 05.02.2024 № 448, оскільки вона видана "Ясиноватским строительним технікумом транспортного строительства" (мовою оригіналу), який розміщено на тимчасово окупованій території України.

Таким чином, згідно позиції відповідача 1, позов задоволенню не підлягає.

18.06.2024 року відповідачем 2 було надано відзив по справі, згідно змісту якого зазначено, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії є обгрунтованим та задоволенню не підлягає. Такоє відповідач 2 звертає увагу на заяву про призначення пенсії від , яка була подана вторинно та розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Відповідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , 04.02.2024 звернувся до Відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням від 09.02.2024 №28 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Як зазначає у своєму рішенні Відповідач 2, статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058- IV визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 року. Згідно змісту спірного рішення, страховий стаж Позивача складає 15 років 01 місяць 29 днів.

До страхового стажу Позивача Пенсійним фондом не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 26.11.1985 року з 16.08.1982 по 31.12.1982, оскільки дата наказу про звільнення (19.08.1982) не відповідає даті звільнення, з 01.09.1992 по 23.06.1994 - виправлення в номері наказу про звільнення; період навчання згідно Диплому НОМЕР_3 від 30.04.1983 року, а саме, період навчання перетинається з періодом строкової військової служби; Період проходження строкової військової служби, згідно військового квитка НОМЕР_4 від 04.05.1980 року - є виправлення у даті демобілізації.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.11.1982, позивач:

у період з 16.08.1982 по 31.12.1982 проходив виробничу практику на Воронезькому мостовому заводі;

з 01.09.1992 по 23.06.1994 працював на посаді інженера;

у період з 04.05.1980 по 18.04.1982 проходив строкову військову службу в рядах Радянської армії;

у період з 01.09.1978 по 30.04.1983 навчався в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва.

Згідно диплому НОМЕР_3 від 30.04.1983, у період з 01.09.1978 по 30.04.1983 навчався в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва.

Згідно змісту військового квитка серії НОМЕР_4 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 04.05.1980 року, дата призову (зарахування) позивача на службу- 04.05.1980 і дата звільнення зі служби - 18.04.1982.

Відповідно довідки № 448 від 05.02.2024, шо видана керівником навчального закладу Ясинуватського будівельного технікуму транспортного будівництва позивач зарахований до числа студентів відповідно до наказу № 360/у від 24.08.1978 з 01.09.1978 року. Наказом № 176/у від 06.05.1980 відрахований з числа студентів, у зв`язку з призивом в ряди Радянської Армії. Відновлений до студентів після служби в армії на підставі наказу по технікуму № 184/ у від 06.05.1982. Після закінчення навчання отримав диплом з відзнакою НОМЕР_3 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій в Україні врегульовані Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон України № 1058-IV).

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

При цьому, положеннями ст. 8 Закону України № 1058-IV передбачено прав громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В той же час, положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України № 1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення: організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно із ч.ч.1, 2, 4 ст.24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`спірні правовідносини регулював Закон України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, якою затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (надалі- Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із п.п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою КМУ від 12.08.1993 року №637(далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У відповідності до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.

У відповідності з п. 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 (надалі - Інструкції № 58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно- технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо- кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільнені або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчується підписом керівника підприємства або уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Отже, позивач, як особа на яку не покладено обов`язок щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, висловив правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а сформулював висновок про те, що "формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист".

Європейський суд з прав людини у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначив, що стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою.

У соціальних виплатах стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ не встановлює обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою.

Якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ стосовно осіб, які відповідають її вимогам.

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як вже було зазначено вище, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.11.1982, Позивач у період з 16.08.1982 по 31.12.1982 на Воронезькому мостовому заводі проходив виробничу практику. Також, у зазначеній трудовій книжці позивача наявний запис про період роботи з 01.09.1992 по 23.06.1994 на посаді інженера.

Відповідачем 2 не зараховано до страхового стажу Позивача період трудової діяльності з 16.08.1982 по 31.12.1982 з підстав невідповідності дати наказу про звільнення даті звільнення; та не зараховано до страхового стажу період трудової діяльності з 01.09.1992 по 23.06.1994 через наявність виправлення в номері наказу про звільнення.

Слід зазначити, що зарахування позивача на роботу та звільнення було здійснено відповідно до наказів.

Разом із тим, на думку Пенсійного органу, невідповідность дати наказу про звільнення даті звільнення та виправлення в номері наказу про звільнення є підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Однак, враховуючи вищенаведені правові норми, суд вважає, що зазначені відповідачем 2 обставини не можуть слугувати підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача, оскільки у вказаній вище Інструкції зазначено, що у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачається настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, як вже зазначалось відповідно до п.4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а.

Отже, позивач не має нести відповідальність та не може бути фактично позбавлений пенсійного забезпечення, оскільки чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, та не може впливати на його особисті права.

Позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки у контексті висновків Верховного Суду про надмірний формалізм у справі№ 580/4024/19.

Таким чином, суд вважає, що періоди трудової діяльності з 16.08.1982 по 31.12.1982 та з 01.09.1992 по 23.06.1994 підлягають зарахуванню до страхового стажу Позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.11.1982.

Щодо зарахування періоду проходження строкової військової служби з 04.05.1980 по 18.04.1982.

В період проходження військової служби позивачем діяло "Положення про порядок ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктом "а" пункту 2.17 Інструкції № 162 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів запис про час служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР, у всіх видах охорони, де на тих, хто проходить службу, не поширюється законодавство про працю та державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) та дати звільнення зі служби.

Таким чином, вищевказаний пункт 2.17 Інструкції № 162 містить вимоги щодо записів у трудовій книжці про період військової служби, які передбачають обов`язкове зазначення дати призову (зарахування) і дати звільнення зі служби.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58.

Законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання івидачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Так, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.11.1982, ОСОБА_1 у період з 04.05.1980 по 18.04.1982 проходив строкову військову службу в рядах Радянської армії.

Вказаний запис внесено на підставі запису військового квитка серії НОМЕР_4 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 04.05.1980 року, та містить обов`язкову інформацію про дату призову (зарахування) - 04.05.1980 і дату звільнення зі служби - 18.04.1982.

Згідно змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.02.2024 №28 до страхового стажу Позивача не зараховано період проходження військової служби з 04.05.1980 по 18.04.1982 у зв`язку із наявністю виправлень у даті демобілізації.

Як уже зазначалось вище, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність особи. До трудової книжки Позивача внесено запис щодо періоду проходження строкової військової служби, зокрема про дату призову та про дату звільнення.

Згідно норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Зокрема, Верховний Суд висловлював в постановах від 24.05.2018 р. у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 р. у справі № 423/1881/17 позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується військова служба незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на час призову на строкову військову службу особа навчалась за фахом в професійно-технічному навчальному закладі та працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що період проходження строкової військової служби з 04.05.1980 по 18.04.1982 має бути зарахований повністю до загального страхового стажу Позивача на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.11.1982.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання згідно Диплому НОМЕР_3 від 30.04.1983 року.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також, архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або міститься неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 26.11.1982, а саме, запису 7, ОСОБА_1 у період з 01.09.1978 по 30.04.1983 навчався в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва.

Відтак суд наголошує, що період навчання позивача вбачається з трудової книжки, що є достатнім для зарахування такого пе ріоду до страхового стажу.

Разом з тим, згідно змісту спірного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначений період навчання не зараховано до страхового стажу Позивача з огляду на те, що період навчання перетинається з періодом строкової військової служби.

ОСОБА_1 з 01.09.1978 року був зарахований до числа студентів Ясинуватського будівельного технікуму транспортного будівництва, що підтверджується відомостями диплому НОМЕР_3 від 30.04.1983 та трудової книжки Позивача.

Так, згідно записів трудової книжки та військового квитка Позивача у період навчання в технікумі, а саме, 04.05.1980 року ОСОБА_1 був призваний в ряди Радянської Армії для проходження строкової військової служби. 18.04.1982 був звільнений (демобілізований) в запас. Після звільнення з військової служби, позивач був відновлений до студентів та продовжив навчання у Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва.

Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, довідкою № 448 від 05.02.2024 виданою керівником навчального закладу - Ясинуватського будівельного технікуму транспортного будівництва.

Згідно змісту зазначеної довідки зарахований до числа студентів відповідно до наказу № 360/у від 24.08.1978 з 01.09.1978 року. Наказом № 176/у від 06.05.1980 відрахований з числа студентів, у зв`язку з призивом в ряди Радянської Армії. Відновлений до студентів після служби в армії на підставі наказу по технікуму № 184/у від 06.05.1982. Після закінчення навчання отримав диплом з відзнакою НОМЕР_3 .

Проте, враховуючи, що довідка № 448 не була надана відповідачу 2 при зверненні із заявою про призначення пенсії та беручи до уваги, що вказана довідка видана на тимчасово неконтрольованій території, суд зазначає таке.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа № 569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що до страхового стажу Позивача має бути зараховано період навчання у Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва, а саме: з 01.09.1978 по 03.05.1980 (період до призову на строкову військову службу); з 06.05.1982 по 15.08.1982 (період після служби в армії до прийняття на Воронезький мостовий завод для проходження виробничої практики); з 01.01.1983 по 30.04.1983 (період навчання після проходження виробничої практики).

На підставі аналізу наведених вище норм, ураховуючи положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.02.2024 №28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, та зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 16.08.1982 по 31.12.1982 та з 01.09.1992 по 23.06.1994; період проходження строкової військової служби з 04.05.1980 по 18.04.1982; та період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва (з 01.09.1978 по 03.05.1980; з 06.05.1982 по 15.08.1982; та з 01.01.1983 по 30.04.1983) до страхового стажу та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з 04.02.2024.

При цьому суд вважає що дії зобов*язального характеру повинні бути виконані відповідачем 2 як таким, що порушив права позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З приводу повторного звернення позивача із заявою від 17.03.2024 року про призначення пенсії, до якої додано довідку № 448 від 05.02.2024 та щодо рішення Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 28, суд зазначає, що період навчання позивача повинен бути зарахованим до страхового стажу саме на підставі даних трудової книжки, яка є достатнім доказом для здійснення цих дій органом ПФУ, відтак суд вважає, що права позивача були порушенні первинносмае відповідачем 2.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов задоволено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 2, як такого, що порушив права позивача, на користь позивача судового збору в розмірі 968, 96 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (м.Cлов`янськ, вул.Генерала Батюка, 8, ), Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавській обл., м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.02.2024 №28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 16.08.1982 по 31.12.1982 та з 01.09.1992 по 23.06.1994; період проходження строкової військової служби з 04.05.1980 по 18.04.1982; період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1978 по 03.05.1980; з 06.05.1982 по 15.08.1982; та з 01.01.1983 по 30.04.1983 до страхового стажу та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з 04.02.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавській обл., м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968, 96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Стойка