Справа № 300/5618/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Панікар І.В.

05 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5618/23 пров. № А/857/17315/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Гудима Л.Я., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на Додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі № 300/5618/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

21.08.2023р. позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206060/2023/000020/2 від 02.08.2023р.

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206060/2023/000055 від 02.08.2023р..

05.06.2024р. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду позов ФОП ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості- задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206060/2023/000020/2 від 02.08.2023р.

Крім того, суд визнав протиправною та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206060/2023/000055 від 02.08.2023р.

11.06.2024р. позивач звернувся в суд з заявою про ухвалення додаткового судового рішення у адміністративній справі № 300/5618/23 про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі - 8000, 00 грн.

Додатковим Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024р. заяву задоволено частково.

Суд стягнув з за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці Державної митної служби України на користь ФОП ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 4000 гривень.

У решті частини вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд відмовив .

Не погоджуючись із Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024р., апелянт Івано-Франківська митниця подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2024р апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024р. у справі № 300/5618/23 повернути скаржнику.

Крім того, апелянт, Івано-Франківська митниця подав апеляційну скаргу на Додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024р.

Просить суд, Додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою заяву залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість додаткового рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач до матеріалів справи долучив: договір про надання правової допомоги від 14.08.2023р., ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15.08.2023р., акт прийому-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 10.06.2024р., квитанцію від 16.08.2023р.

Договір про надання правової допомоги від 14.08.2023р. укладений між ОСОБА_2 , як адвокатом та ФОП ОСОБА_1 , як Клієнтом.

Відповідно до 1 розділу вищевказаного договору Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього у справі « 300/5618/23, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Правова допомога полягає в: зборі та правовому аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються справи, в тому числі судової практики в аналогічних спорах; наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень щодо правових питань, що стосуються справи; складанні необхідних для справи документів, в тому числі: запитів, заяв, скарг, позовної заяви, відповіді на відзив, письмових пояснень, заяв процесуального характеру тощо, зокрема і до Івано-Франківського окружного адміністративного суду; складанні апеляційної та/або касаційної скарг, відзивів на апеляційну та /або касаційну каргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, Верховного Суду; поданні та підписанні документів від імені Клієнта та їх отримання з усіма правами, якими би мав право користуватись Клієнт; представництво інтересів Клієнта в судах.

Ціна договору та порядку розрахунку регулюється 3 розділом договору про надання правової допомоги від 14.08.2023р.

Відповідно до пункту 3.1 Договору Клієнт здійснює оплату послуг Адвоката за домовленістю шляхом передачі Адвокату обумовленої суми, а Адвокат зобов`язується видати Клієнту квитанцію про оплату відповідних послуг.

Даним договором сторони погодили, що вартість послуг правової допомоги в суді першої інстанції становить 8000 (вісім тисяч) гривень.

Обсяг додаткових послуг та порядок оплати гонорару погоджується з Клієнтом шляхом підписання додаткової угоди до Договору. За надання певних видів правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі, визначеному додатковою угодою до даного Договору.

Окрім того, пунктом 3.5 зазначено, що сторони погодили, що завершення усіх необхідних дій в суді певної інстанції оформлюється актом прийому-передачі послуг, що має бути підписаний Сторонами та скріплений їх печатками (у разі наявності).

На виконання вказаного пункту Договору представником позивача надано акт прийому-передачі послуг до договору про надання правової допомоги від 10.06.2024, відповідно до змісту якого судом встановлено, що адвокат надав послуги правової допомоги Клієнту в суді першої інстанції по справі. Що включають в себе: аналіз проблеми, консультацію клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі, вивчення та правовий аналіз судової практики в подібних спорах з митними органами; підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно вимогам КАС України; вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача; підготовка відповіді на відзив та додатків до неї згідно вимог КАС України.

Зазначений акт взято судом до уваги при винесенні судового рішення.

Разом з цим, суд зазначив, що додаткової угоди до Договору про обсяг наданих додаткових послуг суду не надано.

Із змісту квитанції від 16.08.2023 позивач сплатив адвокату за надання правової допомоги в загальному розмірі 8000,00 грн.

За таких обставин сума коштів 8000,00 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином.

ст.16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У п.4, п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що правильним є висновок суду першої інстанцій про те, що наданими позивачем доказами підтверджується факт понесення витрат на професійну правничу допомогу за подання позову в цій справі.

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, апелянт зазначив, що перелік послуг наданих адвокатом не відповідає дійсності, оскільки це не вимагало значного обсягу технічних робіт, а справа не є складною тощо.

В ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу вищевикладеного, видно, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 922/902/19.

ст.134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч.5 ст.134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020р. у справі № 320/3271/19.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

З врахування складності справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає співмірною компенсацією вартість виконаної роботи в розмірі -4000,00 грн, які суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з суб`єктів владних повноважень в користь позивача.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також в п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів видно, що до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни додаткового рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.134-139, 229, 242, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а Додаткове Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі № 300/5618/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Л. Я. Гудим
Р. Б. Хобор