Справа № 340/1756/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

07 серпня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1756/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 09.11.2022 р. по 14.11.2022 р. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за період з 09.11.2022 р. по 14.11.2022 р. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після перенесеної травми;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності у відповідності до абзац пункту 4 пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. за втрату працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця в розмірі 15 %;

- зобов`язати військової частини НОМЕР_1 щодо нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності у відповідності до абзац пункту 4 пункту 7 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. за втрату працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця в розмірі 15 %.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в результаті мінно-вибухової травми, з 09.11.2022 року по 14.11.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні, проте за вказаний період йому не була нарахована та виплачена додаткова винагорода згідно постанови КМУ від 24.02.2022 року №168. Крім того, позивач зазначає, що в результаті отриманої травми йому було встановлено втрату ступеня працездатності без установлення інвалідності. У січні 2024 року позивач звернувся із заявою про виплату йому додаткової допомоги із розрахунку 100000 грн за період з 09.11.2022 по 14.11.2022 та про виплату одноразово компенсації за ушкодження здоров`я.

Суддя ухвалою від 01.04.2024 року, у зв`язку з необхідністю перевірки дотримання строку звернення до суду, залишила без руху позовну заяву та встановила десятиденний строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 16.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. Цією ж ухвалою сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Відзив на позов до суду не надходив.

Ухвалою від 04.06.2024 року суд витребував у сторін докази у справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано докази у справі, зокрема копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2023 року №228, яким виключено зі списків особового складу частини та знято з всіх видів забезпечення та котлового забезпечення. Визначені види грошового забезпечення до нарахування (а.с.31). Відповідачем у заяві про надання доказів просив відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку із зазначеним доказом, ухвалою суду від 01.08.2024 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. Запропоновано позивачу, для усунення недоліків, надати суду обґрунтовану заяву про поновлення строку звернення з відповідними позовними вимогами, а також надати документальні докази поважності причин його пропуску.

На вказану ухвалу суду позивачем подана заява про усунення недоліків від 06.08.2024 року у якій, з посиланням на п. 14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та висновки ВП ВС у постанові від 21.09.2023 року у справі 260/3564/22, вказав що він має право звернутись в будь-який час до відповідача із заявою щодо виплату грошового забезпечення, після чого у нього є 6 місяців після надання відповіді.

Позивач зазначив про те, що для військовослужбовців спеціальним законодавством не встановлено обмежень для виплати не виплаченого своєчасно або виплаченого в меншому, ніж належало, розмірі. Крім того, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.12.2023 року позивача звільнено з військової служби.

Дослідивши зміст заяви про усунення недоліків, суд зазначає наступне.

Правовідносини у даній справі стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення, що за своєю суттю є спір щодо стягнення заробітної плати. При цьому, одноразової грошової допомоги та компенсації за ушкодження здоров`я, яке призвело до втрати працездатності при утриманні поранення, відноситься до додаткових видів грошового забезпечення.

КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

При цьому, до даних правовідносин застосування не норми ч.5 ст.122 КАС України, а ст.233 КЗпП України.

За змістом статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Згідно наказу військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2023 року №228 позивача виключено зі списків особового складу частини, знято з всіх видів забезпечення видано грошовий, речовий та продовольчий атестати (а.с.31), а наказом військової частини НОМЕР_3 від 15.12.2023 року №293 звільнений з військової служби. З даним позовом до суду позивач звернувся 23.06.2024 року. Тобто звернення до суду відбулось після спливу більш як сім місяців з дня виключення його із особового складу в/ч НОМЕР_1 та за спливу трьох місяців, після звільнення його з в/ч НОМЕР_3 .

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, "дізналася" та "повинна була дізнатись" про порушення права.

Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Теорією та практикою вироблені правила, згідно яких причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише процесуальні строки, порушені з поважних причин. Натомість, представник позивача не вказав жодної причини, яка б об`єктивно перешкоджала позивачу протягом трьох місяців звернутись до суду. Представник позивача вказує про обов`язок Національної поліції при звільненні надавати довідку/інформацію про нараховані при звільненні грошові суми, водночас представником позивача не зазначено нормативно-правового акту, який би зобов`язував Департамент поліції при звільненні зі служби надавити таку інформацію чи довідки.

Підставою для поновлення строку мають бути такими, що реально перешкоджали чи унеможливлювали звернутись протягом одинадцяти місяців до суду з даним позовом. Представник позивача таких причин взагалі не вказала.

Так, при належному та добросовісному відношенню до своїх прав та виконання своїх обов`язків позивач не був позбавлена можливості подати адміністративний позов у строк, встановлений законодавством, проте таким правом не скористалась.

Позивач не навів жодних обставин наявності істотних перешкод та труднощів, які б були підтверджені належними доказами та свідчили про неможливість своєчасного звернення до суду. Натомість наголошував на тому, що строк звернення до суду він не пропустив, оскільки до в/ч НОМЕР_1 він звернувся із заявою від 31.01.2024 року (а.с.6).

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

У наказі від 1008.2023 №228 про виключення позивача із в/ч НОМЕР_1 вказано про виплату різних видів грошового забезпечення та видачі грошового атестату.

Так, якщо частиною 2 статті 233 КЗпПУ прямо встановлено кінцевий термін щодо права звернення особи з позовною заявою про виплату всіх належних сум заробітної плати/грошового забезпечення протягом трьох місяців з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, є абсолютно логічним висновок про наявність у працівника права звернення до суду з вимогами щодо нарахування та виплати належних сум протягом всього періоду проходження служби до звільнення.

Сам по собі факт виключення із списків особового складу військової частини є початком відліку строку на звернення до суду. При цьому, у наказі від 10.08.2023 року відсутня інформація про нарахування одноразової грошової допомоги за період з 09.11.22 по 14.11.22 та грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму. Отже позивачу було достеменно відмово про не нарахування вказаних видів грошового забезпечення.

У пункті 44 постанови Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі № 620/1201/23 вказано, ''що наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 03 листопада 2022 року № 256 позивача з 03 листопада 2022 року виключено з списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік, строк звернення до суду з приводу вимоги про стягнення належного грошового утримання підлягає обчисленню з цієї дати'', тобто у даній справі Верховний Суд виснував, що тримісячний строк на звернення до суду з вимогою про стягнення належного грошового забезпечення розпочинається із дати звільнення зі служби.

ВП ВС у постанові від 11 липня 2024 року по справі №990/156/23 вважає чіткою та передбачуваною позицію щодо необхідності застосування приписів ст 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про те, що до правовідносин щодо стягнення грошового забезпечення застосовується строк, визначений ст 233 КЗпП України, а не п.14 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам.

Отже, суд відхиляє доводи позивача стосовно релевантності законодавства в частині обрахунку строку звернення до суду.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про те, що відлік строку на звернення обраховується від його звернення із заявою від 31.12.2023 року, з огляду на те, що звернення із вказаною заявою не змінює початок обрахунку строків звернення до суду, а свідчить лише про початок активних дій пов`язаних з предметом даної справи.

Позивач, на вимогу ухвалу суду від 01.08.2024 року, взагалі не подав заяву про поновлення строку звернення до суду, наполягаючи на своє право звернення до суду протягом 6 місяців, після його заяви. У своїй заяві від 06.08.2024 року позивач не вказав про наявність жодної причини, яка б об`єктивно перешкоджала йому своєчасно звернутись до суду.

Так, при належному та добросовісному відношенню до своїх прав та виконання своїх обов`язків позивач не був позбавлений можливості подати адміністративний позов у строк. встановлений законодавством, проте таким правом не скористався. Заяви про поновлення строку не подав.

Згідно статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Положення частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що позивач не подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, і на виконання вимог ухвали суду від 01.08.2024 року заяви про поновлення строку на звернення адміністративного суду не подав, а тому позовну заяву слід залишити без розгляду.

Суд зауважує, що позивач не позбавлений права повторного звернення до суду із даним позовом при наявності подачі заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних підстав пропуску строку, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Керуючись статтями 123, 240, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні.

Копію ухвали суду надіслати сторонам.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного у строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК