Справа № 280/4702/24
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

05 серпня 2024 року Справа № 280/4702/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (, 69002, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 75, офіс 226)

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про: стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.

22.05.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 45 617,57 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 8 осіб. Отже, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого у ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у відповідача повинна складати 1 особу. Позивач зазначає, що оскільки у відповідача у звітному періоді середньооблікова чисельність працівників, яким встановлена інвалідність, склала 0 осіб, останній повинен сплатити відповідну суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 44 987,57 грн. та пеню у розмірі 630,00 грн. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження), про що свідчить наявна у матеріалах справи копія конверту з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву, а також не надіслав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивача зареєстровано як юридичну особу державну організацію 07.02.2022 (а.с.16). Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як фізичну особу-підприємця 08.09.2010.

Позивачем в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності було здійснено визначення підприємств, установ та організацій, які використовують найману працю та не забезпечили виконання у 2023 році нормативу робочих місць. До вказаного переліку був віднесений, у тому числі, відповідач.

У березні 2024 року позивач склав щодо відповідача Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік (а.с.5).

Згідно з даними вказаного Розрахунку середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за 2023 рік становить 8 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю склав 1 особу; фонд оплати праці штатних працівників становить 719 801,10 грн.; середня річна заробітна плата штатного працівника становить 89 975,14 грн. (а.с.5).

Виходячи з вказаних показників, позивачем була розрахована сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, яка склала 44 987,57 грн. (а.с.5).

Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, був розміщений позивачем в електронному кабінеті відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції від 07.03.2024 (а.с.5).

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем строків сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, який на дату подання даної позовної заяви становив 35 календарних днів, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 630,00 грн. (а.с.4).

Оцінюючи наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у загальному розмірі 45 617,57 грн. (44 987,57 грн. (сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік) + 630,00 грн. (пеня) = 45 617,57 грн.), суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон України від 21.03.1991 № 875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, у тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 ст.19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

У ч. 6 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII законодавець визначив, що Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

про працевлаштованих осіб з інвалідністю;

про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII.

Відповідно до положень ч.ч.11-12 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до ст. 20 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України (далі ГК України) підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, осіб з інвалідністю, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

При цьому, у ч.ч.1-2 ст. 218 ГК України законодавець визначив, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

Слід зазначити, що правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття унормовані Законом України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі Закон України від 05.07.2012 № 5067-VI).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про:

попит на робочу силу (вакансії);

заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до п. 1 та п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII). Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України подається не пізніш як за 10 календарних днів до вивільнення.

12.04.2022 Міністерство економіки України видало Наказ № 827-22 «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», яким затвердило:

1) форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається юридичними особами, фізичними особами-підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії);

2) Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», який був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за № 565/37901 (далі Порядок).

Відповідно до п. 1.5 Порядку форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості до дати припинення їхньої діяльності) (далі - центр зайнятості) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Форма № 3-ПН може подаватися роботодавцем в електронній формі (з накладенням чи без накладення електронного підпису або печатки, які базуються на кваліфікованих сертифікатах відкритих ключів) або в паперовій формі (із засвідченням підписом керівника / фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним (нею) особи).

Отже, якщо роботодавець подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у вказаний строк, то вважається, що він виконав обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив один із залежних від нього, передбачений законодавством, захід для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто дію для недопущення господарського правопорушення.

Відповідний правовий висновок є усталеним у правозастосовній практиці та міститься, зокрема у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74992116).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд зауважує, що системний аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію; звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю; у разі невиконання такого нормативу щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Водночас, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72088926), від 13.06.2018 у справі № 819/639/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74729985), від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 81857284), від 13.05.2021 у справі № 260/554/19 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 96907254).

Крім того, за усталеною позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 06.11.2021 у справі № 360/1849/19, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень № 100823819).

Таким чином, до обов`язків підприємства пов`язаних з працевлаштуванням осіб з інвалідністю входить не тільки створення робочих місць для осіб з інвалідністю, але і інформування держави про наявність таких місць.

При цьому, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Так, судом встановлено, що позивач в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності визначив підприємства, установи та організації, які використовували найману працю та при цьому не забезпечили виконання у 2023 році нормативу робочих місць. До вказаного переліку позивачем був віднесений відповідач. У березні 2024 року позивачем був складений Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, згідно з яким відповідач повинен сплатити позивачу відповідні кошти у розмірі 44 987,57 грн. (а.с.5). Також відповідачу була нарахована пеня за прострочення строків сплати грошового зобов`язання у розмірі 630,00 грн. (а.с.4).

Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, був розміщений позивачем в електронному кабінеті відповідача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія квитанції від 07.03.2024 (а.с.5).

Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем у встановленому порядку звітності за формою 3-ПН з відомостями про наявність у нього вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Отже, вбачається, що відповідач як суб`єкт підприємницької діяльності, якому відповідно до ст. 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII встановлений норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю в обсязі 1 робоче місце, повинен був вжити заходів, спрямованих на створення та виділення робочого місця для осіб з інвалідністю, а також поінформувати у визначеному законом порядку державну службу зайнятості про вакантні посади, однак безпідставно не зробив цього, чим допустив адміністративно-господарське правопорушення у досліджуваній сфері правовідносин. Будь-яких доказів зворотнього відповідачем не надано.

З огляду на викладені обставини, у даному випадку, на переконання суду, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі половини середньої річної заробітної плати штатного працівника, що становить 44 987,57 грн. (89 975,14 грн. (середня річна заробітна плата штатного працівника відповідача) / 2 (половина середньої річної заробітної плати штатного працівника відповідача, оскільки у нього працює 8 осіб) = 44 987,57 грн.).

Крім того, відповідно п. 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення. Порядок нарахування пені та встановлення строку її сплати затверджуються Міністерством праці та соціальної політики України.

За приписами п. 3.7 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого Наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 15.05.2007 № 223 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.05.2007 за № 552/13819, у поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.

Так, позивач у розрахунку ціни позову по даній справі розрахував суму пені у розмірі 630,00 грн. (18,00 грн. (сума пені за один день прострочення) * 35 (кількість календарних днів) = 630,00 грн.

Таким чином, суд встановив, що у відповідача існує заборгованість зі сплати суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 45 617,57 грн. (44 987,57 грн. (сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік в обсязі половини середньої річної заробітної плати штатного працівника відповідача, оскільки у нього працює 8 осіб) (89 975,14 грн. / 2 = 44 987,57 грн.) + 630,00 грн. (пеня) = 45 617,57 грн.), а позивач має право на стягнення цієї заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Позивач довів обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. У свою чергу, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», а також враховуючи, що він виступає у даній справі в якості суб`єкта владних повноважень, підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 241 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (, 69002, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 75, офіс 226) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (, 69002, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 75, офіс 226) суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 45 617,57 грн. (сорок п`ять тисяч шістсот сімнадцять гривень п`ятдесят сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 5 серпня 2024 року.

Суддя О.В. Прудивус