Справа № 711/4167/24
Суддя: Скляренко В. М.
Дата ухвалення: 2024-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/4167/24
Провадження № 2-а/711/40/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді: Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №01721562 від 22.03.2024р., винесену поліцейським ГРПП відділення №2 Новоукраїнського РУП ГУНП в Кіровоградській області Медвідем А.В., про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. Також в позові заявлено вимогу про відшкодування судових витрат з оплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що підставою притягнення позивача до відповідальності в оскаржуваній постанові зазначено те, що він 22.03.2024р. о 20 год. 52 хв. керував транспортним засобом, на якому не працювала підсвітка заднього номерного знаку. Натомість позивач стверджує, що в його діях відсутні ознаки складу відповідного адміністративного правопорушення, оскільки він не мав умислу на вчинення такого правопорушення. Позивач зазначає, що під час виїзду автомобіля на дорогу він його оглядав та перевіряв технічний стан і на той момент підсвітка заднього номерного знаку була у справному стані, а отже більш за все пошкодження даного технічного вузла сталось внаслідок експлуатації автомобіля по поганій вулично-шляховій мережі (наявність ям та вибоїн на дорозі внаслідок руху по яких можливо відбулось пошкодження). В той же час відповідно до п. 31.5 ПДР України позивач не мав технічної можливості відремонтувати автомобіль на місці виявлення пошкодження, а тому попросив працівників поліції віднестись з розумінням до ситуації та дозволити йому рухатись до місця стоянки, де в нього буде змога звернутись до відповідних майстрів та усунути несправність. Крім того, оскаржувана постанова складена з порушенням КУпАП, оскільки до неї не додано жодного доказу на підтвердження факту порушення позивачем вимог ПДР України, а в самій постанові не вказано місце розгляду справи, не зазначено місце зупинки транспортного засобу та зазначено невірну адресу місця проживання позивача, що перешкодило позивачу вчасно отримати копію оскаржуваної постанови. Тож позивач стверджує, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач надав суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у позові. В обґрунтування своєї позиції відповідач послався на те, що поліцейським не було порушено жодних, передбачених законом вимог щодо порядку та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і винесена з дотриманням правил чинного законодавства.

31.05.2024р. судом відкрито провадження у справі.

27.06.2024р. з ВП №2 Новоукраїнського РВП ГУ НП в Кіровоградській області на адресу суду надійшли диск з відеозаписом та копія оскаржуваної постанови.

11.07.2024р. від представника відповідача Тарасенко Я.І., який діє на підставі електронної довіреності у порядку передоручення від 26.01.2022р., на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшов письмовий відзив відповідача проти позову, в якому викладено позицію відповідача.

29.07.2024р. на адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача в обґрунтування позовних вимог. В поясненнях вказується, що позивач дізнався про те, що автомобіль мав технічні несправності (не працює підсвітка номерного знаку), лише після зупинки його автомобіля працівниками поліції. Акцентується увага на тому, що відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП може наставати лише у випадку, коли правопорушник умисно допустив порушення ПДР України. Натомість в даному випадку працівник поліції не оглядав транспортний засіб позивача, не з`ясував причин технічної несправності та й взагалі не зафіксував порушення у встановленому порядку, бо на відеозаписах з бодікамер поліцейського не видно чи працює під світка чи ні. В той же час поліцейський під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дійшов висновку, що водій повинен був знати про несправність автомобіля. За таких обставин подія адміністративного правопорушення та вина позивача не підтверджуються належними доказами.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився і про причини неявки не повідомив.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях. Додатково пояснив, що на момент виїзду автомобіля з міста Черкаси на ньому все працювало, а отже несправність виникла під час руху.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані учасниками справи суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1721562 від 22.03.2024р., поліцейським ВП №2 Новоукраїнського РВП ГУ НП в Кіровоградській області Медвідем А.В. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 1190 грн. за порушення вимог ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме: 22.03.2024 о 20 год. 52 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому не працювала підсвітка номерного знаку, чим порушив вимоги п. 2.9.-в ПДР України.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Приписами ст. 289 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Вказана норма також кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 286 КАС України, де зазначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 2 ст. 291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Копія оскаржуваної постанови позивачем не була отримана на місці її винесення, оскільки він відмовився від її отримання, внаслідок чого копія постанови направлялась йому засобами поштового зв`язку.

Копію оскаржуваної постанови позивач отримав засобами поштового зв`язку 17.05.2024р., про що свідчить відповідне поштове повідомлення, а з даним позовом звернувся до суду 24.05.2024р.

За таких обставин суд доходить висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Надаючи оцінку доводам сторін по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, регулюється положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі Закон №580), Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015р. №1395 (далі Інструкція №1395) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону №580 поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції №1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції №1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції №1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону №580 поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 2.4-а ПДР на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Відповідно до п.п. 2.9 «в» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Частиною 4 статті 258 КУпАП визначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону №580 визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За обставинами події, що стала підставою винесення оскаржуваної позивачем постанови, судом встановлено, що факт керування автомобілем у темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком на момент його зупинки працівниками поліції не заперечується самим позивачем у позовній заяві та під час надання ним пояснень у судовому засіданні, а також підтверджується наданим відповідачем відеозаписом, на якому зафіксовано момент зупинки позивача, який керував транспортним засобом Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , з повністю неосвітленим заднім номерним знаком (не працювали обидві лампи підсвічування номерного знаку). Не заперечувався факт несправності підсвітки номерного знаку (непрацездатність двох ламп підсвічування номерного знаку) самим позивачем і під час спілкування з поліцейськими на місці зупинки.

Водночас посилання позивача, що він перед виїздом перевірив технічний стан транспортного засобу на справність засобів освітлення, а підсвітка заднього номера ймовірно вийшла з ладу під час руху, чого він об`єктивно не міг бачити, є непереконливими й бездоказовими, оскільки вкрай сумнівним видається можливість раптової несправності обох ламп підсвітки заднього номерного знака.

При цьому, як пояснив позивач, зовнішньо не було видно ніяких пошкоджень і що стало причиною технічної несправності невідомо. Пізніше на станції технічного обслуговування було усунуто відповідний недолік, але що саме було причиною несправності позивачу невідомо.

В цьому контексті суд звертає увагу, що в більшості випадків несправність системи підсвічування номерного знаку можливо усунути на місці її виявлення, оскільки такий технічний вузол за своєю конструкцією не є надскладним та передбачає можливість його ремонту без спеціального оснащення у випадку, коли несправність викликана внаслідок колихання транспортного засобу на проїзній частині з поганим дорожнім покриттям (перевірка працездатності запобіжника в електричному ланцюжку; заміна ламп; перевірка належності під`єднання проводів подання електричного живлення до ламп тощо), але позивач не намагався цього зробити.

Невиявлення ж зазначеної несправності автомобіля при проїзді позивачем блок-постів чи постів поліції, а також незастосування інспектором поліції обмежувально-превентивних заходів, не має правового значення для вирішення справи.

Суд бере до уваги, що підставою позову та заперечень позивачем наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, є відсутність умислу на вчинення такого правопорушення, що обумовлюється необізнаністю позивача про наявність в нього технічної несправності.

В цьому контексті суд звертає увагу, що за змістом ст. 9 КУпАП винним діянням (дія або бездіяльність), яке є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності, є вчинення особою діяння умисно або з необережності. Диспозиція ч. 1 ст. 121-3 КУпАП не визначає наявності обов`язкової форми вини у вигляді умислу, а відтак такою нормою передбачена відповідальність і за вчинення відповідних діянь з необережності.

Необережність як форма вини у теорії права розглядається як самовпевненість та недбалість. Діючи самовпевнено особа передбачає можливість настання негативних наслідків свого діяння, але легковажно розраховує на те, що такі наслідки не настануть. При недбалості особа не передбачає можливості настання негативних наслідків свого діяння, хоча повинна була та могла їх передбачити, якби діяла добросовісно. Об`єктивний критерій недбалості передбачає наявність у особи обов`язку передбачити протиправний характер своїх дій та негативні наслідки свого діяння, а суб`єктивний наявність у особи фактичної можливості передбачити протиправний характер своїх дій та відповідні наслідки.

В цьому контексті слід зауважити, що факт керування транспортним засобом, який має неосвітлений державний номерний знак в темну пору доби, є самостійною підставою для притягнення особи до відповідальності. Наявність чи відсутність у позивача можливості бути обізнаним з технічною несправністю автомобіля під час його руху не має прямого впливу на склад правопорушення.

Також суд звертає увагу, що позивач як водій у ситуації, що склалась, зобов`язаний був діяти відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», п. 2.3а, б ПДР, згідно яких: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

З окреслених приписів законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху вбачається, що обов`язок дбати про справність транспортного засобу та відповідальність за певні недоліки його стану покладається саме на водія, а тому доводи позивача про те, що він не усвідомлював і не міг усвідомлювати факт руху в автомобілі з неосвітленим заднім номерним знаком на правомірність постанови не впливають.

Судом не встановлено порушень прав позивача зі сторони відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Відтак, пояснення ОСОБА_1 , у яких він не заперечує обставин керування автомобілем у темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком, а також доданий до відзиву відеозапис з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано на якому зафіксовано момент зупинки позивача, який керував транспортним засобом Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , з повністю неосвітленим заднім номерним знаком (не працювали обидві лампи підсвічування номерного знаку), у силу положень ст. 251 КУпАП є належними та допустимими доказами в справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких відповідачем і була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд повторно зауважує, що вимога ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання ними є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 25.06.2020р. у справі №520/2261/19, хоча приписами ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доказування правомірності свого рішення й покладено на відповідача суб`єкта владних повноважень, проте це не виключає визначеного в ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів, які б спростовували правильність встановлених відповідачем в оскаржуваній постанові обставин, ОСОБА_1 надано не було. Натомість, позивачем на підтвердження своєї позиції висловлено лише суб`єктивну думку щодо допущених поліцейськими порушень вимог законодавства, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.

За матеріалами справи судом встановлено, що виявивши порушення ПДР, інспектором ОСОБА_2 було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення із дотриманням порядку, передбаченого КУпАП та у відповідності до вимог розділу ІІІ Інструкції.

Стосовно доводів позивача про те, що в постанові не вказано місце розгляду справи та не вказано, де відбулась зупинка транспортного засобу, то суд зауважує наступне.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що розгляд справи та винесення оскаржуваної постанови відбулось на місці вчинення правопорушення і у постанові зазначено дата та час його вчинення (22.03.2024, 20 год. 52 хв. 45 сек.). Час і місце події правопорушення зафіксоване відеозаписом з бодікамери поліцейського, а сторонами не оспорюється фактичне місце вчинення такого правопорушення, що мало місце на території Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Аналіз вищезазначених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, в тому числі і не зазначення місця розгляду справи та конкретної адреси вчинення правопорушення, не спростовує порушення позивачем вимог підпункту 2.9 «в» Правил Дорожнього руху, та є опискою.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративного правопорушення, уже була висловлена Верховним Судом у постановах 28.11.2018р. у справі № 537/1214/17, від 24.12.2019р. у справі № 459/1801/17.

Варто звернути увагу, що позивач не заперечує факту винесення оскаржуваної постанови у його присутності і на місці виявлення правопорушення працівниками поліції, а відтак у суду відсутні сумніви щодо невідповідності місця події правопорушення підставам, які слугували для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу. В цьому контексті слід зазначити, що формальні недоліки процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та оскаржуваної постанови самі по собі не нівелюють правомірності винесеного рішення суб`єкту владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки мають оцінюватись в аспекті істотності таких недоліків та змісту їх негативного впливу на реалізацію особою законних прав і свобод людини такого ступеню, що ставить під сумнів об`єктивність та обґрунтованість результату розгляду справи про адміністративне правопорушення. Протилежне розуміння процесуальних норм матиме ознаки надмірного формалізму, що суперечить суспільному інтересу у забезпеченні встановленого правопорядку, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання ними своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи.

За обставинами даної справи суду не надано доказів, які б свідчили про істотне порушення законних прав і свобод позивача, а також про необґрунтованість чи протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою. Надані відповідачем суду докази свідчать, що оскаржувана постанова від 22.03.2024р. була винесена внаслідок події правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, обставини якої підтверджуються належним обсягом доказів, що стало підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Будь-яких обставин, які свідчать про неповноту чи необ`єктивність розгляду відносно позивача справи про адміністративне правопорушення та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем щодо позивача на законних підставах й у межах службових повноважень, адміністративне стягнення накладено у відповідності до санкції ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а тому вимоги позивача про її скасування є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позовних вимог по суті спору суд повністю відмовляє, то у відповідності до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 9, 20, 77, 241-246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст.9, 121-3, 245, 251, 283-285, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 06 серпня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко