Справа № 240/14341/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/14341/24

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому додаткового грошового забезпечення за лютий 2023 року - збільшеного до 100000,00 гривень, за серпень, вересень та жовтень 2023 року - збільшеного до 30000,00 гривень, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткове грошове забезпечення за лютий 2023 року - збільшене до 100000,00 гривень, за серпень, вересень та жовтень 2023 року - збільшене до 30000,00 гривень, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Однак, приписами частини 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Відтак, чинне процесуальне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є не виплата йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за періоди проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 : в лютому 2023 року, в серпні 2023 року, у вересні 2023 року та в жовтні 2023 року.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що зі служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 був звільнений 21.10.2023.

Відтак, предметом спірних правовідносин є трудовий спір щодо оплати праці позивача та спір щодо виплати йому всіх сум, що належали при звільненні з військової служби.

Суд звертає, увагу, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебували на публічній (військовій) службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці при визначенні її розміру. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.

19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Так, вищезазначеним Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX частину першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України було викладено у наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Таким чином, шляхом внесенням до ст. 233 Кодексу законів про працю України вказаних змін, законодавець увів процесуальні строки для звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати (в даному випадку належного грошового забезпечення).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, дія частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX, яка діє з 19.07.2022) поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

У періоди, за які позивачу не була виплачена спірна додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, а також на момент звільнення позивача з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (21.10.2023), стаття 233 КЗпП України вже діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про вирішення трудового спору щодо оплати праці та спору щодо виплати всіх сум, які належали при звільненні, обмежувався терміном у три місяці.

Таким чином, при вирішенні питання про дотримання позивачем процесуального строку на звернення з даним позовом до суду застосуванню підлягає саме стаття 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX, яка діє з 19.07.2022), і яка визначає тримісячний строк на звернення до суду з даною категорією спорів.

Відтак, тримісячний процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду розпочався для позивача 22.10.2023 (з наступного дня після дати його звільнення з військової служби) та відповідно закінчився 22 січня 2024 року.

Разом з тим, до суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 23.07.2024.

Вказане свідчить про пропуск позивачем тримісячного процесуального строку на звернення до суду, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ч. 6 ст. 161 КАС України ОСОБА_1 одночасно з позовною заявою подав до суду клопотання (вх.№42802/24 від 31.07.2024), в якому просив поновити йому пропущений строк на звернення до суду. На обґрунтування поданого клопотання зазначив, що у зв`язку з отриманим 03.02.2023 бойовим пораненням, він навіть після звільнення з військової служби проходив стаціонарне лікування, а саме в періоди: з 23.02.2024 по 04.03.2024, з 14.06.2024 по 19.06.2024, з 24.06.2024 по 12.07.2024. Відтак, через проходження довготривалого лікування він не мав змоги встановити, що його права порушені. Вказує, що лише 04.07.2024 у відповідь на численні звернення та адвокатські запити він отримав від військової частини НОМЕР_1 довідку від 19.06.2024 №2706 про додаткові види грошового забезпечення, з якої йому і стало відомо про не виплачену йому за лютий 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року та жовтень 2023 року додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Розглянувши вказане клопотання суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04 зазначено таке: "Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим".

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення наявності поважних причин пропуску процесуального строку на звернення до суду з наданням відповідних доказів покладається саме на позивача.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Верховний Суд зазначив, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

З приводу доводів позивача про неможливість звернення до суду в межах визначеного строку у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні після отриманої бойової травми, суд зазначає, що процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду розпочався для позивача 22.10.2023 (з наступного дня після дати його звільнення з військової служби) та відповідно закінчився через три місяці, тобто 22 січня 2024 року. Водночас, на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 перебував в періоди: з 23.02.2024 по 04.03.2024, з 14.06.2024 по 19.06.2024, з 24.06.2024 по 12.07.2024, тобто вже після закінчення передбаченого законом процесуального строку на його звернення з даним позовом до суду. Відтак, перебування позивача з 23.02.2024 по 04.03.2024, з 14.06.2024 по 19.06.2024, з 24.06.2024 по 12.07.2024 на стаціонарному лікуванні не є поважною причиною, яка перешкоджала йому у зверненні до суду та через наявність якої він не міг подати до суду даний позов в межах передбаченого законом строку, тобто в строк до 22 січня 2024 року.

Доводи позивача про те, що моментом коли він дізнався про порушення своїх прав є 04.07.2024 - дата отримання від військової частини НОМЕР_1 довідки від 19.06.2024 №2706 про додаткові види грошового забезпечення, з якої йому стало відомо про не виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за лютий 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року та жовтень 2023 року, суд вважає безпідставними, адже отримання позивачем цієї довідки не змінює моменту, з якого він дізнався та мав можливість дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Встановлюючи момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, суд зазначає, що оскільки спірна додаткова винагорода в розмірі 100000,00 гривень та в розмірі 30000,00 грн, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, є щомісячним періодичним платежем та виплачується військовослужбовцю у наступному місяці, що йде за місяцем, за який здійснюється її нарахування, одночасно з виплатою грошового забезпечення, а тому в будь-якому разі про порушення свого права на отримання такої додаткової винагороди позивач дізнався при отриманні грошового забезпечення в наступному місяці, що йшов за місяцем, за який позивачу не було здійснено нарахування цієї винагороди.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежала виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Таким чином, судом не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строку.

З огляду на зазначене, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

Частинами 1 та 2 ст. 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановити йому строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску, із зазначення в ній інших підстав для поновлення строку, відмінних від тих, що були зазначені в клопотанні (вх.№42802/24 від 31.07.2024), поданому до суду одночасно з позовом.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

Визнати вказані в клопотанні (вх.№42802/24 від 31.07.2024) причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на звернення з даним позовом до суду - неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

Позивачу усунути зазначені в ухвалі суду недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення.

У разі якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, позовну заяву буде повернуто позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя І.Е.Черняхович