Справа № 160/14479/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
04.06.2024 року через підсистему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2021 року по 18.01.2023 року включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2021 року по 18.01.2023 року включно у сумі 421 857 гривень 17 копійок.
Ухвалою суду від 10.06.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 10.06.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- довідку про остаточний розрахунок при звільненні позивача (з деталізацією) та довідку про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби;
- звернення позивача із вимогою щодо виплати йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з
- з 11.08.2021 року по 18.01.2023 року включно;
- листи/відмови/рішення, тощо на звернення позивача;
- всі наявні докази щодо суті спору.
24.06.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 06.08.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач зазначає, що повідомленнями про надходження коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з нею при звільненні.
Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 10.08.2021 року, а крайню виплату відповідачем здійснено 03.05.2024 року, то відповідачем затримано розрахунок з 11.08.2021 року по 02.05.2024 року на 996 днів.
Вказує, що з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із Законом№2352-ІХ.
Тому, спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності 19 липня2022 року і після цього.
Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22 перший період затримки розрахунку при звільненні за період 11.08.2021 року по 18.07.2022 року складає 342 днів, а з з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року на 184 дні.
Середній заробіток за період з 11.08.2021 року по 18.07.2022 року складає: 891,83 грн. х 342 днів = 305 005,86 гривень.
Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 навів єдиний механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
У цій справі загальний розмір виплат нарахованих позивачеві при виключенні зі списків особового складу складав 319 362,63 гривень, з яких: - 49 449,50 грн. - грошове забезпечення виплачено у добровільному порядку при звільненні з військової служби; - 269 913,13 грн. = (266 301,36 + 3611,77) - виплачено на виконання рішень суду.
Частка заборгованості відповідно до алгоритму виведеного Верховним Судом складає: 269 913,13 грн. / 319 362,63 грн. * 100% = 84,51%.
Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення належна позивачу має складати: 305 005,86 грн. * 84,51% = 257 760,45 гривень.
Середній заробіток за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року складає: 891,83 грн. х 184 дні = 164 096,72 гривень.
Загальна сума середнього заробітку відповідно до правової позиції Верховного Суду наведеної у постановах від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 22 лютого 2024 року у справі №560/831/23 складає: 257 760,45 грн. + 164 096,72 грн. = 421 857,17 гривень.
Позивач вважає бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною та такою, що порушує права останнього.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача проти позову заперечував та вказував, що з позивачем було здійснено остаточно розрахунок 02.05.2024 року та 03.05.2024 року, що ним не заперечується.
Разом з цим, позивач звернувся з позовом у даній справі 04.06.2024 року, тобто після закінчення місячного строку з дня проведення з ним остаточного розрахунку. Заяву про поновлення цього строку позивач не подавав, тому вважають, що наявні підстави для залишення позову без розгляду.
Також, відповідач вказує на те, що позивачем розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2021 року по 18.01.2023 року включно у сумі 421 857,17 грн., умовно поділяючи спірний період на 2 частини: з 11.08.2021 року по 18.07.2022 року (257760,45 грн.) та з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року 164096,72 грн.).
До розрахунку з врахуванням першої частини періоду позивач застосовує принцип співмірності і зменшення виплати, а до другої - обмеження періоду нарахування 6 міс., посилаючись на редакцію статті 117 КЗпП України до внесення до неї змін Законом №2352-ІХ та після.
Відповідач, не згоден з такими висновками позивача, посилаючись на таке.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1- зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України (в редакції згідно Закону №2352-IX від 01.07.2022, яка набрала чинності 19.07.2022), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Оскільки нова редакція ст. 117 КЗпП пом`якшує відповідальність роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обмежуючи виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку періодом не більш як за шість місяців, саме ця редакція закону має застосовуватися до спірних правовідносин.
Таким чином, вважають, що період нарахування середнього заробітку має обмежується 6 місяцями згідно нової редакції ст. 117 КЗпП України з 11.08.2021 по 10.02.2022 р.р. (184 календарних дня).
Також вказують на застосування принципу співмірності і зменшення виплати.
Закон не обмежує суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, залежно від розміру недоплаченої суми. Тому відповідач вправі розраховувати на таке зменшення, виходячи з висновків Великої Палати Верховного суду, які зазначені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц та постановах Верховного Суду від 30.10.2019 р. у справі №806/2473/18, від 24.07.2019 у справі № 805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та інш.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМ України №100 від 08.02.1995 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи, що передують місяцю звільнення (без врахування одноразових та додаткових виплат).
Відповідно до розрахунку відповідача від 12.06.2024 №422.
За таких умов сума середнього заробітку складає - 996дн.*367,37 грн. = 365900,52 грн.
У порівнянні із визначеною сумою невиплачених коштів (індексація грошового забезпечення 266301,36 грн. та грошове забезпечення 3611,77 грн., разом - 269913,13 грн.) наведена вище сума середнього заробітку не можна вважатися співмірною.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику (військовослужбовцю) не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
За висновками Великої Палати Верховного суду, які зазначені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зменшуючи розмір відшкодування необхідно врахувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати при звільненні належних сум - 269913,13 грн.; - період затримки виплати такої заборгованості - 996 днів; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника - 365900,52 гривень.
Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений також в постанові від 30.10.2019 року та в постановах від 24.07.2019 року у справі № 805/3167/18-а, від 03.04.2019 року у справі № 662/1626/17.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ), проходила військову службу у В/ч НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_2 № 152 від 09.07.2015 року солдата ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом на посаду санітарного інструктора медичного пункту В/ч НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
На підставі наказу командира В/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №157 від 10.08.2021 року солдата ОСОБА_1 , військовослужбовця військової служби, звільнену наказом від 05.08.2021 року №16 РС, відповідно до підпункту «г» пункту 2частини 5 статті 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) звільнено з військової служби у запас; вважати такою що справи та посаду здала з 10.08.2021 року.
З письмових заяв учасників по суті справи та долучених до матеріалів справи доказів судом встановлено, що індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за спірний період відповідач нарахував і виплатив у на загальну суму 7 620,25 гривень.
ОСОБА_1 звернулася до командира В/ч НОМЕР_2 із заявою від 29.09.2021 року про надання інформації щодо нарахування та виплати їй індексації грошового забезпечення під час проходження служби, та здійснити її нарахування і виплату за період з 01.12.2015 до 28.02.2018 року включно. У вказаній заяві позивач також просила провести перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.08.2021 року.
Проте, у визначений законодавством термін відповідь В/ч НОМЕР_2 надана не була.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації із неправильним визначенням базового місяця для нарахування індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 року, та бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі за період з 01.03.2018 по 10.08.2021 року, внаслідок чого позивачем недоотримано грошове забезпечення у належному розмірі, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року по справі №16/10796/22, яке набрало законної сили позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у застосуванні для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 85927 гривень 84 копійки із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 10.08.2021 включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.08.2021 включно в сумі 184428 гривень 87 копійок відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2023р. у справі №160/10796/22, залишено без змін.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі №160/10796/22 військовою частиною НОМЕР_1 згідно платіжної інструкції №1125 від 01.05.2024 року була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення в розмірі 266 301,36 грн.

Згідно виписки з банку, вказані кошти надійшли на рахунок позивача - 02.05.2024 року.

У подальшому, у зв`язку з тим, що грошове забезпечення виплачувалося позивачу не у повному розмірі, 29.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила надати відомості про виплачене грошове забезпечення в розрізі всіх складових починаючи з 09.07.2015р.

На переконання позивача, відповідач невірно розрахував розмір її грошового забезпечення у період з 30.01.2020р. по 31.12.2020, з 01.01.2021р. по 10.08.2021р. та розмір компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2021 роки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року, яке набрало законної сили, у справі №160/16092/23 позов задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 31.12.2020 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2021 року по 10.08.2021 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2021 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2021 року по 10.08.2021 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2021 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі № 160/16092/22 військовою частиною НОМЕР_1 згідно платіжної інструкції № 1159 від 02.05.2024 року була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення в розмірі 3 611,77грн.

Згідно виписки з банку, вказані кошти надійшли на рахунок позивача - 03.05.2024 року.

Позивач вважає, що зі сторони відповідача мало місце порушення строків розрахунку при звільненні, тому позивач і звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, при звільненні з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що на момент звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме роботодавець ненарахував та невиплатив грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

Як встановлено судом, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі №160/10796/22 військовою частиною НОМЕР_1 згідно платіжної інструкції №1125 від 01.05.2024 року була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення в розмірі 266 301,36 грн. Кошти позивачеві, згідно банківської виписки надійшли - 02.05.2024 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі № 160/16092/22 військовою частиною НОМЕР_1 згідно платіжної інструкції № 1159 від 02.05.2024 року була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення в розмірі 3611,77 грн. Кошти позивачеві, згідно банківської виписки надійшли - 03.05.2024 року.

Отже, остаточний розрахунок відповідачем здійснено на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 року у справі №160/16092/22, а саме 03.05.2024 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується учасниками справи.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку зі сторони роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Також суд зазначає, що остаточний розрахунок мав бути проведений з позивачем 10.08.2021 року (дата наказу про звільнення позивача з військової служби), натомість належне до виплати грошове забезпечення у загальній сумі 269913,13 грн. (3611,77+266301,36) було виплачено лише 03.05.2024 року та 02.05.2024 року, відповідно.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно його права на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, не проведення з вини Військової частини НОМЕР_1 виплати грошового забезпечення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Так, суд установив, що 10.08.2021 року є днем звільнення позивача, тому першим днем затримки розрахунку є 11.08.2021 року.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 03.05.2024 року, тому останнім днем затримки виплати є 02.05.2024 року.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 11.08.2021 року по 02.05.2024 року складає 994 дні.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, до матеріалів справи надано копію довідки, яка видана позивачу, згідно якої грошове забезпечення за червень 2021 року складає - 11204,85 грн. та грошове забезпечення за липень 2021 складає - 11204,85 грн.: (11204,85+11204,85) / 61дн. = 367,37 грн. - середньоденне грошове забезпечення.

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 365 165,78 грн (367,37 грн х 994 днів затримки).

Проте суд зазначає, що до цих правовідносин слід застосовувати принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки компенсації за непроведену індексацію в порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 269 913,13 грн / 365 165,78 грн (сума виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення суду/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 73,9152%.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням істотності частки 73,9152% складає: 367,37 грн (середньоденний заробіток позивача) х 73,9152% = 271,54 грн; 271,54 грн х 994 (кількість робочих днів затримки розрахунку, які підлягають відшкодуванню) = 269910,76 грн.

Застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 сформульована правова позиція щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у сумі 269910,76 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Отже, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог та стягує з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням положень ст.117 КЗпП України.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з підстав пропуску строків звернення.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В свою чергу, частиною 2 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Суд звертає увагу, що предметом даного спору є, зокрема, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16, яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України Про оплату праці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

11.02.2021 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №240/532/20 дійшов висновку, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 року у справі №160/914/23.

Таким чином, встановленим строком для звернення до адміністративного суду із заявленими позивачем позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є місячний строк.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2023 у справі №160/16092/22, 03.05.2024 року відповідачем здійснено перерахунок грошового забезпечення позивача та проведено його виплату в сумі 3611,77 грн., що підтверджується копією витягу по картковому рахунку позивача та не заперечується представником відповідача.

Таким чином, місячний строк звернення позивача до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розпочався 04.05.2024 р.

Позивач звернувся до суду 04.06.2024, тобто в межах строку, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України.

Враховуючи викладене, клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2021 року по 02.05.2024 року в сумі 269910,76 грн. протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби з 11.08.2021 року по 02.05.2024 року в сумі 269910,76 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач : Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 06.08.2024 року.

Суддя В.В. Ільков