Справа № 420/15671/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Залізнична, 8, м. Херсон, 73022, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті від 07.05.2024 №ПШ 029558 про застосування на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу на суму 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена без наявності з боку позивача правопорушень та винесена без жодних законних підстав.

Щодо фактичних обставин прийняття оскаржуваного рішення позивач в адміністративному позові повідомив, що 12.04.2024, інший автомобільний перевізник повідомив про поломку його автобуса, який мав здійснити виїзд по маршруту «Одеса - Херсон», та попросив здійснити в цей день нерегулярне перевезення. Позивач погодився, привіз о 10:00 год. 12.04.2024 автобус на автовокзал, залишив його там та поїхав додому. Далі орієнтовно на 11:00 год до будинку за адресою проживання позивача під`їхав водій ОСОБА_2 , отримав документи на перевезення та ключі від автомобіля і на таксі поїхав на автовокзал. Водій ОСОБА_2 прибув на таксі на автовокзал орієнтовно о 12:00 год. Лише відкрив двері автобуса, поклав документи в автобус і вийшов курити, як о 12:08 год до нього підійшли працівники Укртрансбезпеки та попросили надати документи на перевезення. Далі інспектор сказав, що складає акт за те, що автобус на нерегулярному перевезенні не має права перебувати на автовокзалі. Інспектор пішов до свого службового мікроавтобуса писати акт перевірки.

Позивач вважає оскаржуване рішення Укртрансбезпеки неправомірним, оскільки на момент, коли підійшли працівники Укртрансбезпеки, автобус не здійснював жодних пасажирських перевезень, а просто стояв на автовокзалі. Його ніхто не зупиняв, жодних пасажирів не було ні в автобусі, ні біля автобусу, а тому він взагалі не зобов`язаний був мати в час стоянки будь-які документи на пасажирські перевезення. При цьому на час перебування автобуса на автовокзалі (за 3 години до нерегулярного перевезення) водій мав при собі та пред`явив передбачені законом документи на нерегулярне перевезення, а саме договір на нерегулярне перевезення, розрахункову квитанцію для готівкових розрахунків та протокол перевірки і адаптації тахографу.

Відповідно до оскаржуваної постанови позивача звинувачено в наступному: «На момент перевірки відсутні: квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду, роздруківка цифрового тахографа водія ОСОБА_2 за 12.04.2024, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону «Про автомобільний транспорт». При цьому, як стверджує позивач, у постанові не вказано, за яких обставин здійснювалася перевірка. У фабулі відсутні жодна згадка про те, чи було це регулярне перевезення, чи нерегулярне перевезення, чи відсутність жодних перевезень. Також не вказано чи автобус здійснював перевезення, чи перебував у стані стоянки. Проте зазначені обставини, на думку позивача, є ключовими у даній справі.

Посилаючись на статті 6, 60, 1 та 29 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивач стверджує, що документи пред`являються у разі фактичного здійснення пасажирських перевезень, а не за 3 години до запланованого перевезення. Тобто основною і єдиною підставою для пред`явлення документів є фактичне здійснення пасажирських перевезень (регулярних, нерегулярних чи інших), наявність пасажирів тощо.

Як повідомлено позивачем, на місці зупинки мова йшла лише про те, що автобус з нерегулярним перевезенням не має права перебувати на автовокзалі. Про жодні інші порушення на місці зупинки мова не йшла. Однак в акті інспектор вказав порушення, які навіть не озвучував на місці події. А саме, в акті інспектор звинуватив водія у відсутності документів на регулярне перевезення. Проте наявність вказаних документів згідно з ст. 39 вказаного Закону № 2344-ІІІ передбачена виключно для регулярних перевезень. Водночас водій планував здійснити через 3 години нерегулярне перевезення, а тому не мав обов`язку наявності «квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, роздруківки цифрового тахографа водія ОСОБА_2 за 12.04.2024».

Крім того, стверджуючи про порушення свої прав, позивач звертає увагу, що положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності у водія, який здійснює комерційне перевезення вантажів чи пасажирів наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу та заповненої тахокарти в день перевезення. У даній ситуації закон не передбачає вставлення водієм індивідуальної карти в тахограф за 3 години до запланованого перевезення.

З огляду на те, що у період з 12:00 год 15:00 год 12.04.2024 автобус не здійснював жодних пасажирських перевезень, а просто стояв на автовокзалі, його ніхто не зупиняв, жодних пасажирів не було ні в автобусі, ні біля автобусу, позивач стверджує, що водій взагалі не зобов`язаний був мати в час стоянки будь-які документи на пасажирські перевезення. Тому позивач вважає, що вимоги про пред`явлення будь-яких документів на перевезення, в той час коли автобус не здійснює жодного перевезення при відсутності жодних пасажирів, є безпідставними.

На підставі викладеного, вважаючи, що застосування відносно нього фінансових санкцій відповідно до абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону «Про автомобільний транспорт» на суму 17 000 грн. є протиправним, а постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про застосування адміністративно-господарського штрафу підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03.07.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву за допомогою засобів поштового зв`язку.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Не погоджуючись з доводами позовної заяви, відповідач вказує, що у розумінні процедури Порядку № 1567, пункту 14, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. Враховуючи зазначене, на переконання відповідача, можлива рейдова перевірка у будь-який час з урахуванням інфраструктури, автовокзали, автостанції, стоянки транспортних засобів, інші об`єкти, що використовуються А/П для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Так, під час перевірки транспортного засобу перевізника було виявлено порушення вимог статті 30, 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», Постанови КМУ № 176, встановлення плати за проїзд з окремих пасажирів та здійснення посадки та висадки пасажирів на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярних перевезень без оформлення документів передбачених статтею 39 Закону «Про автомобільний транспорт», а саме: квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду. Водієм т/з були надані зауваження, акт водій підписав.

Щодо твердження позивача про проведення ним нерегулярних перевезень, відповідач у відзиві на адміністративний позов зауважив, що перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснювались відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень, у разі порушення вимог визначених пунктом 53 Постанови КМУ №176. Зокрема, відповідно вказаного пункту, у разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

При цьому, як повідомив відповідач, транспортний засіб під час проведення перевірки перебував на території автовокзалу, на платформі, місце перевірки: м. Одеса, автовокзал Одеса, вул. Колонтаївська, 58.

З огляду на викладене, на переконання відповідача, до позивача правомірно застосовані санкції за порушення положень чинного законодавства у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

08.07.2024 року до суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, доводи якої аналогічні доводам адміністративного позову.

У відповіді на відзив позивач також просив повернути відповідачу відзив без розгляду, оскільки він поданий до суду з порушенням строку.

Такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 27.05.2024 року відповідачем отримано 06.06.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно штампу Укрпошти на конверті, в якому надійшов відзив, відзив направлений до суду 12.06.2024 року, тобто в межах п`ятнадцятиденного строку з дня отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження.

Отже, відповідачем дотримано строк для подачі відзиву на адміністративний позов, а тому підставі для його повернення відсутні.

Заперечення на відповідь на відзив, інші клопотання та додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24.05.2005 року за номером: 00005.

Основний вид діяльності за КВЕД: 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у.

12.04.2024 року, на підставі направлення на рейдову перевірку від 04.04.2024 р. № 000015, інспекторами Укртрансбезпеки був перевірений транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт від 12.04.2024 № АР047513, у якому зафіксовано порушення ст.ст. 30, 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 53 постанови КМУ від 18.02.1997 №176, а саме: встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів та здійснення посадки та висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду; п. 33 МТЗУ №385 від 24.06.2010, а саме: перевізник не забезпечив водія роздруківкою до цифрового тахографу (водій не використовує карту), у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.. 39 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, роздруківки до цифрового тахографу.

У графі Акту «пояснення водія про причини порушень» водієм ОСОБА_2 зазначено наступне: Підійшов до авто. Не встиг вставити карту. Не здійснював перевезень. Чекав авто з ремонту.

Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 12.04.2024 № АР047513 підписаний водієм ОСОБА_2 .

Листом від 02.05.2024 вих. №38438/39/24-24 від 02.05.2024 року відповідач повідомив позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що призначена до розгляду на 07.05.2024 року.

Як зазначив позивач, на розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт була присутня його дружина.

07.05.2024 року за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, в.о. начальником відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі прийнято постанову №ПШ 029558 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт") у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із постановою від 07.05.2024 року №ПШ029558 про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 12-19 ст. 6 цього Закону, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, здійснює у пунктах пропуску через державний кордон України у мультимодальних терміналах, де відбувається розвантаження транспортного засобу для подальшого слідування власним ходом під час виконання міжнародних мультимодальних перевезень залізничним транспортом, документальний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України щодо міжнародних автомобільних перевезень.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти.

Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Визначення рейдової перевірки міститься у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до якої рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ №1567 від 08.11.2006р. (далі - Порядок №1567).

Пунктом 2 Порядку №1567 визначено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Пунктом 14 Порядку №1567 обумовлено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених ст.ст.39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Отже, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Як підтверджується матеріалами справи, 12.04.2024 року інспектором Укртрансбезпеки був перевірений транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 , за результатами якої встановлені порушення:

ст.ст. 30, 34 Закону України "Про автомобільний транспорт",

п. 53 постанови КМУ від 18.02.1997 №176, а саме: встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів та здійснення посадки та висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням без оформлення документів, передбачених ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду;

п. 33 МТЗУ №385 від 24.06.2010, а саме: перевізник не забезпечив водія роздруківкою до цифрового тахографу (водій не використовує карту).

Відповідальність за перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 ЗУ "Про автомобільний транспорт", а саме: квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, роздруківки до цифрового тахографу, передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позивач не погоджується із виявленими порушеннями.

Позиція позивача обґрунтована наступним:

на момент проведення перевірки автобус не здійснював жодних пасажирських перевезень, а просто стояв на автовокзалі;

автобус ніхто не зупиняв, жодних пасажирів не було ні в автобусі, ні біля автобусу, а тому водій взагалі не зобов`язаний був мати в час стоянки будь-які документи на пасажирські перевезення;

на час перебування автобуса на автовокзалі (за 3 години до нерегулярного перевезення) водій мав при собі та пред`явив передбачені законом документи на нерегулярне перевезення, а саме договір на нерегулярне перевезення, розрахункову квитанцію для готівкових розрахунків та протокол перевірки і адаптації тахографу;

документи, відсутність яких встановлено в оскаржуваній постанові, повинні бути у водія під час здійснення регулярних перевезень, тоді як 12.04.2024 року транспортним засобом марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2 , здійснювалось нерегулярне перевезення (через 3 години).

Позиція відповідача ґрунтується на тому, що позивачем порушено вимоги здійснення нерегулярних перевезень, і повинно здійснюватись перевезення відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень. Тому позивач повинен був забезпечити водія документами необхідними для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Порушеннями вимог здійснення нерегулярних перевезень відповідачем визначено:

- встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів;

- здійснення посадки та висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням без оформлення документів.

Проаналізувавши зібрані по справі докази суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами було доведено факт вчинення позивачем даного порушення, виходячи з наступного.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (далі - Правила №176).

Так, пунктом 13 вказаних Правил передбачено, що перевезення пасажирів автобусами залежно від режиму їх організації можуть бути: регулярними, регулярними спеціальними та нерегулярними. Умови регулярних та регулярних спеціальних перевезень зазначаються у паспорті маршруту.

Згідно з пунктами 51-61 Правил №176 нерегулярні перевезення пасажирів здійснюються на підставі замовлення юридичною або фізичною особою автобуса як разові перевезення організованої групи пасажирів за визначеним маршрутом згідно з договором про замовлення транспортного засобу.

До нерегулярних перевезень належать: туристично-екскурсійні; весільні та святкові; ритуальні; одноразові перевезення до місць відпочинку; інші перевезення, що не заборонені пунктом 55 цих Правил.

У разі здійснення нерегулярних перевезень забороняється: здійснення перевезень одним автомобільним перевізником або одним транспортним засобом за одним маршрутом, або між тими самими пунктами більш як два рази на тиждень; організація (зокрема шляхом пропонування фізичним особам проїзду самостійно або за допомогою інших осіб чи засобів масової інформації) та здійснення перевезення за заздалегідь визначеними напрямками, надання послуг з перевезення автобусом за заздалегідь визначеним маршрутом, між визначеними кінцевими пунктами, з установленими часом відправлення, прибуття і вартістю проїзду; встановлення та стягнення плати за проїзд з окремих пасажирів; самовільне (не передбачене умовами договору) визначення початкових, проміжних і кінцевих пунктів перевезення; здійснення посадки та висадки пасажирів у пунктах і на зупинках, визначених для посадки і висадки пасажирів на маршрутах з регулярним перевезенням.

У разі порушення зазначених вимог перевезення не вважається нерегулярним і повинно здійснюватись відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Під час здійснення нерегулярних перевезень водію забороняється проводити посадку та/або висадку пасажирів у не визначених договором місцях.

Замовлення юридичною або фізичною особою автобуса для нерегулярних перевезень здійснюється шляхом укладення з автомобільним перевізником письмового договору про замовлення транспортного засобу.

Суб`єкт господарювання, який надає туристичні та екскурсійні послуги і здійснює перевезення власним чи орендованим транспортним засобом, укладає договір перевезення з кожною особою.

Договір на здійснення нерегулярних перевезень, що укладається між юридичною або фізичною особою та автомобільним перевізником у письмовій формі, повинен містити дату і час здійснення перевезень, початковий та кінцевий пункти маршруту, маршрут перевезення і державний реєстраційний номер транспортного засобу та мету поїздки.

Під час здійснення нерегулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів.

Передній трафарет автобуса містить напис червоною фарбою "Нерегулярне перевезення" на білому фоні.

У салоні автобуса розміщується інформація про автомобільного перевізника та страховика із зазначенням найменування, адреси, номера телефону, страхової суми.

Під час здійснення нерегулярних перевезень водій повинен мати копію договору автомобільного перевізника із замовником послуг і копію договору обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті.

До матеріалів справи відповідачем долучено відеозапис проведення перевірки транспортного засобу. Час здійснення відеозапису: 12.04.2024 року 12:08 год 12:18 год.

З відеозапису, що міститься на диску DVD-R (а.с. 66), убачається, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2 , під час проведення перевірки перебував на території автовокзалу, на платформі.

Відповідно пункту 2 Правил №176 платформа - частина перону (рівний підвищений майданчик), біля якого зупиняється автобус для здійснення посадки та висадки пасажирів.

На відео зафіксовано, що водій транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повідомив перевіряючому, що він буде здійснювати нерегулярне перевезення та надав інспектору посвідчення водія, картку водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір про здійснення нерегулярних перевезень та розрахункову квитанцію.

Суд зазначає, що первинно наданий водієм договір про здійснення нерегулярних перевезень та розрахункова квитанція були датовані 10.03.2024 року. При цьому, згідно даного договору дата відправлення та прибуття автобусу - 11.04.2024 року, тоді як перевезення здійснювалось 12.04.2024 року.

Після виявлених неточностей, інспектор Укртрансбезпеки надав водію можливість заповнити інший шаблон договору та квитанції, у яких зазначено дату укладання 11.04.2024 та дату відправлення та прибуття 12.04.2024, що надалі були долучені до матеріалів перевірки. При цьому, як підтвердив водій, автомобільний перевізник йому надає бланки договору, а він сам їх заповнює.

Отже, як слідує з відеозапису, при проведенні перевірки водієм автобусу первинно було надано договір про здійснення нерегулярних перевезень та розрахункову квитанцію на інше пасажирське перевезення.

До матеріалів перевірки та до матеріалів справи долучено договір про здійснення нерегулярних перевезень та розрахункову квитанцію від 11.04.2024 року.

Так, згідно копії договору про здійснення нерегулярних перевезень №38 від 11.04.2024 року Перевізник приватний підприємець ОСОБА_1 , Замовник ТА Поїхали з нами в особі менеджера ОСОБА_3 Предмет договору: у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Перевізник зобов`язується за плату здійснити перевезення організованої Замовником групи пасажирів у кількості 6 осіб та їх багажу, список яких наведено, а Замовник зобов`язується сплатити за таке перевезення Перевізникові встановлену цим Договором плату у розмірі 6000 грн шість тисяч грн 00 коп. Мета поїздки: перевезення організованої групи замовника за маршрутом Одеса - Херсон. Маршрут та розклад руху: початковий пункт Одеса, проміжні зупинки Коблево, кінцевий пункт Херсон. Розклад руху: відправлення автобусу з початкового пункту о 13.45 12.04.2024 року, проміжна зупинка: прибуття в м. Коблево, прибуття в кінцевий пункт маршруту о 18.00 12.04.2024 року.

Ані копія договору №38 від 11.04.2024 року, ані копія розрахункової квитанції №38 від 11.04.2024 року не містять печатки Замовника.

Таким чином, згідно наявного в матеріалах справи договору про здійснення нерегулярних перевезень, відправлення автобуса з м. Одеса повинно було здійснитись о 13.45 год., а не о 15:00 год., як це стверджує позивач в адміністративному позові.

З відеозапису проведення перевірки також слідує, що біля транспортного засобу, що перевіряється, перебував пасажир, який підтвердив, що очікує посадку на цей автобус, а також зазначив, що білет не купляв, буде розраховуватись на місці.

На питання інспектора «як здійснюється оплата за проїзд?», водій ОСОБА_2 відповів, що пасажири приходять з паперовими квитками.

Отже, під час відео фіксації водій транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, номерний знак НОМЕР_2 , підтвердив стягнення плати за проїзд з пасажирів, що заборонено п. 3 Правил №176 у разі здійснення нерегулярних перевезень.

Крім того, за умови виконання нерегулярних перевезень, транспортний засіб мав би бути обладнаним одним переднім трафаретом із написом «Нерегулярні перевезення». Однак, як вбачається з відеозапису проведення перевірки, перевірений транспортний засіб був обладнаний трафаретом із зазначенням маршруту руху.

Дослідивши відеозапис наданий відповідачем та зміст наданого договору про здійснення нерегулярних перевезень груп пасажирів автомобільним транспортом, приймаючи до уваги продаж квитків на проїзд в автобусі, перебування автобусу під час проведення перевірки на платформі автовокзалу, відсутність трафарету із написом «Нерегулярні перевезення», та враховуючи приписи п.53 Правил, суд дійшов висновку, що перевезення, здійснене позивачем, не підпадає під ознаки нерегулярних пасажирських перевезень, а отже повинно здійснюватись відповідно до вимог, які встановлені для регулярних або регулярних спеціальних перевезень.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.

Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України.

Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Аналіз положень статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що визначений перелік документів, який повинен мати водій при здійснення пасажирських перевезень, різниться за видом перевезення. При цьому, законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішнього перевезення пасажирів не встановлено їх вичерпний перелік, зокрема, зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Згідно наведених норм Закону України «Про автомобільний транспорт» водій при здійснені регулярних перевезень повинен мати: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;

Як підтверджено матеріалами справи при перевірці транспортного засобу позивача водієм не було надано: квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду.

При цьому, позивачем не заперечується відсутність даних документів при перевірці, оскільки на його думку такі документи він і не повинен був мати.

Щодо відсутності на час проведення перевірки роздруківки до цифрового тахографу, суд зазначає наступне.

Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Генеральна конференція Міжнародної організації праці 27.06.1979 у м. Женева ухвалила Конвенцію Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (далі - Конвенція № 153).

Статтею 1 вказаної Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів. Ця Конвенція застосовується також, якщо в ній не передбачено іншого, до власників транспортних засобів, зайнятих професійно автомобільними перевезеннями, та до членів їхніх сімей, які не отримують заробітної плати, коли вони працюють водіями.

Відповідно до частини третьої статті 10 Конвенції № 153 традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті» від 25.01.2012 № 51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340). Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 1.4 Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.

Пунктом 1.5 Положення № 340 зокрема, визначено, що тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (пункт 6.1 Положення № 340).

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, щодо якого проводилась перевірка, обладнаний тахографом.

24.06.2010 року Міністерством транспорту та зв`язку України наказом №385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «;Про дорожній рух».

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 розділу І Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Умови використання тахографів наведено у розділі ІІІ Інструкції №385.

Так, за змістом пункту 3.1 Інструкції №385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Відповідно до пункту 3.3. Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокартита забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (уразі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.5. Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Відповідно до пункту 3.6. Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР ( 994_016 ) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР) ( 994_016 ); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Отже, саме перевізники забезпечують водіїв, які відправляються врейс, необхідною кількістю тахокарт, зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, зберігають протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірки тахографа, дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом.

При цьому, водії повинні мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти у разі використання аналогового тахографа або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Суд зазначає, що згідно договору про здійснення нерегулярних перевезень №38 відправлення автобуса було заплановано на 13.45 год. Водночас, рейдова перевірка вказаного транспортного засобу відбулась вранці о 12.08 год, тобто за півтори години до початку руху.

Суд повторно зазначає, що тахограф - це обладнання, яке призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв, а тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять тахограф та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що на час проведення рейдової перевірки вже відбувся рух автобусу з метою виконання послуг перевезення, а відтак була відсутня необхідність пред`явлення водієм роздруківки до цифрового тахографа за 12.04.2024 року.

Разом з цим, відсутність у водія квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху та таблиці вартості проїзду є достатньою підставою для застосування штрафних санкцій, визначених абз. 3 частини 1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Твердження позивача щодо того, що співробітники Укртрансбезпеки не мали проводити перевірку, адже на час її проведення автобус не здійснював жодних пасажирських перевезень, а просто стояв на автовокзалі, суд відхиляє.

У розумінні пункту 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно- вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Оскільки транспортний засіб позивача перебував у початковому пункті маршруту, на автовокзалі, а саме у місці посадки та висадки пасажирів, інспектор Укртрансбезпеки мав право здійснювати перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, доводи позивача щодо нездійснення ним пасажирських перевезень на час проведення перевірки, планування здійснення нерегулярного перевезення та наявності всіх необхідних для цього документів, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

На підставі викладеного суд вважає, що контролюючий орган мав достатні підстави для накладення штрафу відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку, що оскаржена постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті від 07.05.2024 №ПШ 029558 про застосування підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу на суму 17 000 грн., прийнята відповідачем обґрунтовано, відтак підстави для її скасування у судовому порядку відсутні.

З огляду на вищенаведене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати розподілу не підлягають.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у період з 08.07.2024 року по 02.08.2024 року у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 05 серпня 2024 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 159, 162, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Залізнична, 8, м. Херсон, 73022, ) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.