Справа № 420/3174/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3174/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65017) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 26.01.2024 року) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій представник позивачки просить суд:

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити ОСОБА_1 допомогу на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року, на підставі заяви від 26.06.2023 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду доказів доплати судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 137,20грн.; уточненої позовної заяви із приведеними у відповідність до ч.1 ст.5 КАС України позовними вимогами; встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - 7 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачу.

12.02.2024 року представник позивача подала суду заяву, в додатки до якої надала докази сплати судового збору у сумі 138 грн. а також уточнений адміністративний позов, у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо призначення ОСОБА_1 допомоги на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року, на підставі заяви від 26.06.2023 року;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити ОСОБА_1 допомогу на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №332 від 20.03.2022 року, на підставі заяви від 26.06.2023 року.

Ухвалою суду від 15.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; зобов`язано ОСОБА_1 надати суду копію її заяви до відповідача від 26.06.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач до 24 серпня 2014 року постійно проживала у м. Горлівка Донецької області, однак у зв`язку із окупацією вказаного міста ОСОБА_1 була вимушена покинути своє місце постійного проживання та виїхала до міста Одеси, де починаючи з січня 2015 року вона постійно проживає.

Представник позивача зазначає, що після вимушеної внутрішньої міграції ОСОБА_1 було взято на облік як внутрішньо переміщену особу та протягом півроку їй виплачувалася допомога, однак в подальшому через те, що вона працювала без офіційного працевлаштування виплату припинено.

У червні 2023 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення допомоги на проживання як внутрішньо-переміщеній особі, однак їй протиправно було відмовлено у задоволенні поданої заяви відповіддю Департамента від 06.07.2023 року.

За правовою позицією сторони позивача, оскільки ОСОБА_1 перемістилась з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку № 332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), вона належить до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку № 332, оскільки вона не підпадає під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається.

Відтак, надана відмова про призначення та виплату спірної допомоги є протиправною, оскільки не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статті 2 КАС України, тож позовні вимоги слід задовольнити.

20.02.2024 року представник позивача надала на виконання ухвали про відкриття провадження у справі заяву про неможливість виконання вимог ухвали про надання копії її заяви від 26.06.2023 року

Копія ухвали суду від 15.02.2024 року була доставлена до Електронного кабінету відповідача 16.02.2024 року (а.с.61), у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву надано не було, про поважність причин неподання не повідомлено.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 12-14), наразі проживає у АДРЕСА_3 .

Згідно із свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 02.12.2004 року квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_2 (1/2 частка) (а.с. 16). Вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1

27 січня 2017 року ОСОБА_1 видано довідку № 6608 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 20).

Листом від 06.07.2023 року № 3861/18-03 управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на звернення ОСОБА_1 від 26.06.2023 року з питання призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі повідомило, що відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 (зі змінами та доповненнями) 11.02.2016 року, інформацію про ОСОБА_1 було включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до Порядку надання допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, заяву про надання допомоги на проживання не було надано.

Додатково проінформовано, що згідно з Порядком допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 року, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, після 24 лютого 2022 року.

Враховуючи вищезазначене ОСОБА_1 запропоновано з метою визначення права на отримання допомоги на проживання звернутися до Центру інтегрованих соціальних послуг Приморського району та надати інформацію, що підтверджує факт проживання станом на 24.02.2022 року за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 21, 22).

Не погоджуючись із такою відповіддю, вважаючи її протиправною, позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом та просить відновити порушені соціальні права.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до норм частин 2, 3 ст. 7 Закону № 1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами частини 1 ст. 9 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

До 20.03.2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505).

Пунктом 2 Порядку № 505, було визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Водночас, 20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та якою визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

Так, пунктом 2 Порядку № 332, передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 року № 204.

Згідно з п. 3 Порядку № 332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється. Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

З наведеного слідує, що для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, особа повинна: отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 01.03.2022, або бути переміщеною особою з території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії після 24.02.2022.

Судом встановлено та визнається стороною позивача (а.с. 2) те, що станом на 24.02.2022 року ОСОБА_1 не отримувала державної допомоги у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за новим місцем проживання, яка виплачувалася відповідно до положень Постанови КМУ від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Також з наявних в матеріалах справи доказів судом достовірно встановлено, що після вимушеного переміщення з тимчасово окупованого міста Горлівка Донецької області ОСОБА_1 постійно проживає в м. Одеса і станом як на 24.02.2022 року, так і станом звернення до суду із даним позовом місце проживання не змінювала (а.с. 1, 20, 21).

З довідки від 27.01.2017 року (а.с.20) судом встановлено, що станом на цю дату ОСОБА_1 фактично проживала у м.Одеса, була облікована як внутрішньо переміщена особа до 24.02.2022 року у регіоні, що не був включений до переліку, зазначеному в абз.1 п.2 вищевказаного Порядку.

При цьому суд наголошує, що саме на заявника покладено обов`язок при зверненні до органу соціального забезпечення доводити обставини, які б вказували на наявність у нього права на отримання соціальної допомоги.

Суд окремо звертає увагу позивача на те, що з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається обставин фактичного переміщення позивачки з території, де ведуться бойові дії, після 24.02.2022 року, оскільки відповідні належні докази цього відсутні та позивач про такі обставини суду не повідомляє.

З цих мотивів суд вважає, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо призначення допомоги на проживання, роз`яснивши ОСОБА_1 необхідність подання документів, що підтверджують факт проживання станом на 24.02.2022 року саме за зареєстрованим місцем проживання.

Після надання Департаментом відповіді від 06.07.2023 року на звернення ОСОБА_1 від 26.06.2023 року вона такої інформації та документів відповідачу не надала, на такі обставини не покликається та докази суду не надає.

Таким чином, суд приходить висновку, що у даному випадку були відсутні підстави для призначення позивачу спірної допомоги, а відтак слід констатувати, що відповідач в контексті спірних правовідносин діяв правомірно.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що покладений на суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог у зв`язку із чим суд приходить висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні,

постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (; адреса: вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65017) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.