Справа № 440/4887/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р.Справа № 440/4887/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024, (головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол) по справі № 440/4887/24

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , Військової частини НОМЕР_1

про визнання наказів протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №8 від 08.01.2022 в частині про самовільне залишення військової частини ОСОБА_2 та скасувати його в пій частині;

- визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникли право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати передбачені законодавством, які не були здійснені внаслідок винесення незаконного наказу про самовільне залишення військової частини - грошове забезпечення та інші.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відмовлено у відкритті провадження по справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки вимоги позову фактично стосуються проходження публічної служби нині загиблим ОСОБА_2 , відтак не стосуються прав, свобод та/або інтересів позивача, тоді як відносно позивача відповідачами не здійснено публічно-владних управлінських функцій.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку.

Зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо відсутності спору між позивачем та відповідачами, оскільки не враховано, що внаслідок протиправних наказів позивач не може звільнитись з військової служби по мобілізації через загибель сина ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини; отримати виплати, передбачені Постановою № 168 від 28.02.2022 та кошти, які не були виплачені ОСОБА_2 за життя, на які останній набув права.

Про наявність порушеного права позивача свідчить лист Військової частини НОМЕР_2 , в якому повідомлено, що ОСОБА_2 є особою, яка самовільно залишила військову частину, що, на думку апелянта, не відповідає дійсності, проте вказаний доказ залишений судом поза увагою.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Військова частина НОМЕР_1 (далі відповідач 1) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Міністерство оборони України (далі відповідач 2) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідачі просили розгляд справи здійснювати за відсутності їх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 560/1679/19.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправним накази командира військової частини НОМЕР_1 :

- №8 від 08.01.2022 в частині про самовільне залишення військової частини ОСОБА_2 та скасувати його в цій частині;

- № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 :

- видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникли право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини;

- здійснити виплати передбачені законодавством, які не були здійснені внаслідок винесення незаконного наказу про самовільне залишення військової частини - грошове забезпечення та інші.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що предметом спору є накази Військової частини НОМЕР_1 № 8 від 08.01.2022 та № 63 від 03.03.2023 щодо проходження військової служби сина позивача - ОСОБА_2 .

За висновками суду першої інстанції, вищевказані накази Військової частини НОМЕР_1 є актами індивідуальної дії, прийнятими у відносинах проходження публічної служби ОСОБА_2 , не містять загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачають індивідуалізовані приписи щодо проходження військової служби ОСОБА_2 , відтак не стосуються прав, свобод та/або інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що наказ №8 від 08.01.2022 про самовільне залишення військової частини ОСОБА_2 та похідні вимоги в частині зобов`язання Міністерство оборони України, Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплати передбачені законодавством, які не були здійснені внаслідок винесення незаконного наказу про самовільне залишення військової частини дійсно стосується проходження публічної служби саме ОСОБА_2 , є актом індивідуальної дії та може бути оскаржено виключно особою, щодо якої він прийнятий.

В свою чергу, між ОСОБА_1 та відповідачами в цій частині відсутній публічно-правовий спір, що свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, що позов в цій частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, суд першої інстанції передчасно дійшов висновків щодо не належності до вирішення адміністративним судом спору про оскарження наказу № 63 від 03.03.2023, зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та здійснити виплати, передбачені законодавством, за фактом загибелі ОСОБА_2 .

Так, судом не враховано, що наказ № 63 від 03.03.2023 оскаржується позивачем в частині підстав загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , який є сином позивача.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, якою визначено «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.

Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

З наведеного вбачається, що позивач як батько військовослужбовця, у випадку, якщо такий загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій області має право на пільги, зокрема, на звільнення з військової служби та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, наказ № 63 від 03.03.2023 в частині підстав загибелі ОСОБА_2 впливає на право позивача користуватись пільгами, що свідчить про наявність публічно-правового спору між ним та відповідачами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини та здійснити виплати, передбачені законодавством, за фактом загибелі ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Натомість, суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, суб`єктного складу правовідносин, предмету та підстав заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо неналежності спору до юрисдикції адміністративного суду та передчасно відмовив у відкритті провадження, а отже допустив порушення норм процесуального права.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження у справі щодо позовних вимог про визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, за фактом загибелі ОСОБА_2 , у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції в цій частині на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 по справі № 440/4887/24 скасувати в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про визнання протиправним наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 63 від 03.03.2023 в частині, що смерть загиблого ОСОБА_2 не пов`язана з виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів видати наказ про те, що ОСОБА_2 загинув під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини; зобов`язання відповідачів здійснити виплати, передбачені законодавством, на які виникли право за результатами встановленого факту загибелі ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Адміністративну справу № 440/4887/24 в цій частині направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 по справі № 440/4887/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 02.08.2024 року