Справа № 200/4644/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року Справа№200/4644/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 липня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), надісланий засобами поштового зв`язку 05 липня 2024 року, в якому позивач просив:

1. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно;

2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно в загальному розмірі 258 862,70 грн з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та з урахуванням раніше виплачених сум;

3. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягала у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення за 2018-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки) без урахування у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких допомог, належної індексації грошового забезпечення;

4. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення за 2018-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки) ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно, врахувавши у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких допомог, належну індексацію грошового забезпечення, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

11 липня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; залучив до участі у справі як другого відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_6 ); витребував докази у відповідачів.

Питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а якщо такий строк пропущено поважності причин його пропуску, вирішив розглянути на стадії розгляду справи після з`ясування відповідних фактичних обставин.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що в період з 13 серпня 2015 року по 27 жовтня 2020 року він проходив військову службу в Дружківському міському військовому комісаріаті (далі Дружківський МВК), з 27 жовтня 2020 року по 13 липня 2021 року в ІНФОРМАЦІЯ_7 (далі ІНФОРМАЦІЯ_8 ), з 13 липня 2021 року по 15 березня 2023 року в ІНФОРМАЦІЯ_9 .

За твердженням позивача, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно йому не нарахована і не виплачена індексація-різниця, що призвело до неправильного обчислення розміру одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а саме грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які він отримував у 2018-2022 роках.

04 червня 2024 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення, однак відповідь на цю заяву не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, (далі Порядок № 1078), за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно; а також у нарахуванні та виплаті одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) за 2018-2022 роки без урахування у складі грошового забезпечення, з якого обчислений розмір таких допомог, належної індексації, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Доводив, що має право на нарахування та виплату індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядок № 1078 в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно в загальному розмірі 258 862,70 грн з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб та з урахуванням раніше виплачених сум.

Також позивач наполягав на тому, що має право на перерахунок одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) за 2018-2022 роки з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислений розмір таких допомог, належної індексації, та проведення їх виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Просив задовольнити позов.

Відповідач 1 ІНФОРМАЦІЯ_3 позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач 1 покликався на норми ч. 7 ст. 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232), п. п. 1, 3 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, (далі Положення № 154) і зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не має статусу юридичної особи, є відокремленим структурним підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_10 та безпосередньо йому підпорядковується.

ІНФОРМАЦІЯ_3 утворений внаслідок реорганізації ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07 червня 2021 року № 321/1дск.

Відповідач 1 вказував на безпідставність вимог ОСОБА_1 , наголошуючи на тому, що ІНФОРМАЦІЯ_3 виконує функції, визначені п. п. 9, 11 Положення № 154, та не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення.

Просив відмовити в позові.

Відповідач 2 ІНФОРМАЦІЯ_6 позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач 2 покликався на норми ст. ст. 1, 2, 4, 5, 6 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282), п. п. 1-1, 2, 4, 5, 6 Порядку № 1078 і зазначив, що нарахування та виплата позивачу індексації за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року проводилось із застосуванням місяця підвищення доходу березень 2018 року.

За висновком відповідача 2, право на індексацію відповідно до п. п. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 у позивача не виникло, а тому впродовж спірного періоду вона не нараховувалась

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено довідкою від 29 квітня 2024 року № 3244-.

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_4 15 лютого 2016 року.

Відповідач 2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) зареєстрований як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений відповідний запис.

Відповідач 1 ІНФОРМАЦІЯ_13 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 ) є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_10 без статусу юридичної особи.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у своєму складі має Перший відділ м. Слов`янськ, Другий відділ м. Дружківка, Третій відділ м. Костянтинівка.

ІНФОРМАЦІЯ_3 утворений відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07 червня 2021 року № 321/1дск шляхом реорганізації ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

З приводу проходження ОСОБА_1 військової служби в Збройних Силах України на підставі витягу з послужного списку суд встановив такі обставини.

На підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 позивач був призваний у Збройні Сили України по мобілізації.

З 13 серпня 2015 року по 27 жовтня 2020 року на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_14 (далі ІНФОРМАЦІЯ_15 ) від 13 серпня 2015 року № 75 проходив військову службу на посаді стрільця другого відділення охорони взводу охорони Дружківського МВК, ВОС 100915А.

Відповідно до ст. 23 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) та наказу ІНФОРМАЦІЯ_16 (далі Донецькій ОВК) від 31 березня 2016 року № 9-РС з 31 березня 2016 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України строком на термін дії особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2232 та наказу ІНФОРМАЦІЯ_17 від 07 вересня 2018 року № 36-РС уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України строком на 1 рік з 07 вересня 2018 року по 07 вересня 2019 року.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2232 та наказу ІНФОРМАЦІЯ_17 від 28 серпня 2019 року № 30-РС уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України строком на 1 рік з 07 вересня 2019 року по 07 вересня 2020 року.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2232 та наказу ІНФОРМАЦІЯ_17 від 11 липня 2020 року № 32-РС уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України строком на 3 роки з 07 вересня 2020 року по 07 вересня 2023 року.

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23 грудня 2019 року № Д-322/1/11ДСК, директиви Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 26 грудня 2019 року № Д-11/ДСК, директиви Командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 10 березня 2020 року № Д-5ДСК Дружківський МВК переформовано в ІНФОРМАЦІЯ_19 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » Сухопутних військ Збройних Сил України (далі ІНФОРМАЦІЯ_8 ).

З 27 жовтня 2020 року по 24 лютого 2021 року на підставі наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 27 жовтня 2020 року № 77-РС ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді стрільця 2 відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_20 , ВОС 100915А.

З 24 лютого 2021 року по 13 липня 2021 року на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_10 від 22 лютого 2021 року № 9-РС проходив військову службу на посаді старшого інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_20 , ВОС 929746А.

Відповідно до ст. 23 Закону № 2232 та наказу ІНФОРМАЦІЯ_10 від 22 лютого 2021 року № 9-РС позивач уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України строком на 3 роки з 22 лютого 2021 року по 22 лютого 2024 року.

З 13 липня 2021 року по 15 березня 2023 року на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_10 від 13 липня 2021 року № 44-РС проходив військову службу на посаді старшого інструктора відділення рекрутингу та комплектування другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВОС 929746А.

З 15 березня 2023 року по 19 квітня 2023 року на підставі наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 15 березня 2023 року № 69-РС ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді головного сержанта командира гранатометного відділення гранатометного взводу механізованого батальйону НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС 102975А.

З 19 квітня 2023 року по 21 серпня 2023 року на підставі наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 19 квітня 2023 року № 41-РС проходив військову службу на посаді штаб-сержанта 3 категорії відділення персоналу штабу НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС 929723А.

З 21 серпня 2023 року по 31 березня 2024 року на підставі наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 21 серпня 2023 року № 372 проходив військову служби на посаді помічника начальника відділення персоналу штабу НОМЕР_7 окремої механізованої бригади Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС НОМЕР_8 .

Відповідно до ст. ст. 20, 23 Закону № 2232, п. п. 16, 23, 27, 42 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 року, (далі Положення № 1153) та наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 21 серпня 2023 року № 372 ОСОБА_1 уклав новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сил України на посадах осіб офіцерського складу строком до оголошення демобілізації.

На підставі наказу Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 26 березня 2024 року № 146 позивач був звільнений з військової служби у запас за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232 (у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років).

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_9 від 31 березня 2024 року № 93 був виключений зі списків особового складу військової частини з 31 березня 2024 року.

Так, згідно з витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_21 (по стройовій частині) від 13 серпня 2015 року № 75 відповідно до телеграми тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 21 лютого 2015 року № 322/2/426т солдат ОСОБА_1 , призваний Дружківським МВК 13 серпня 2015 року, був призначений на посаду стрільця другого відділення охорони взводу охорони Дружківського МВК, ВОС 100915А, та зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення 13 серпня 2015 року.

Як свідчить витяг з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_21 (по стройовій частині) від 31 жовтня 2020 року № 262, відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23 грудня 2019 року № Д-322/11/1ДСК «Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у Збройних Силах України», директиви Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 26 грудня 2019 року № Д-11ДСК «Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 »», директиви Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 10 березня 2020 року № Д-5ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » у 2020 році» старший солдат ОСОБА_1 , стрілець другого відділення охорони взводу охорони, 31 жовтня 2020 року здав посаду та справи.

Згідно з витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_20 (по стройовій частині) від 01 листопада 2020 року № 1 на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23 грудня 2019 року № Д-322/11/1ДСК та директиви Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 13 березня 2020 року № Д 5-ДСК з 01 листопада 2020 року старший солдат ОСОБА_1 був допущений до виконання службових обов`язків за посадою стрільця другого відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_20 , ВОС 100915А.

Як свідчить витяг з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_20 (по стройовій частині) від 13 липня 2021 року № 180 відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07 червня 2021 року № Д-321/1/ДСК та розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 05 липня 2021 року № 321/кц/3575, директиви Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 08 червня 2021 року № Д-2ДСК, у зв`язку з проведенням організаційних заходів з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки військових частин (установ) Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » в 2021 році, молодший сержант ОСОБА_1 , старший інспектор відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_20 , призначений на посаду старшого інструктора відділення рекрутингу та комплектування другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 13 липня 2021 року.

Згідно з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 14 липня 2021 року № 1 відповідно до п. 82 Положення № 1153 та на підставі спільної директиви Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07 червня 2021 року № 321/1ДСК, молодший сержант ОСОБА_1 , призначений наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 від 13 липня 2021 року № 44-РС на посаду старшого інструктора відділення рекрутингу та комплектування другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення з 14 липня 2021 року.

Як свідчить витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 17 березня 2023 року № 69 сержант ОСОБА_1 , старший інструктор відділення рекрутингу та комплектування другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , призначений наказом Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » (по особовому складу) від 15 березня 2023 року № 69-РС головним сержантом командиром гранатометного відділення гранатометного взводу механізованого батальйону НОМЕР_7 окремої механізованої бригади, з 17 березня 2024 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Таким чином, в період з 13 серпня 2015 року по 17 березня 2023 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України в Дружківському МВК, який переформовано в ІНФОРМАЦІЯ_8 , який внаслідок організаційно-штатних змін фактично став Другим відділом в структурі ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спірні правовідносини виникли з приводу нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

На підставі архівних відомостей за 2016-2023 роки суд встановив, що в період проходження позивачем військової служби в Дружківському МВК, ІНФОРМАЦІЯ_22 та ІНФОРМАЦІЯ_9 йому нарахована і виплачена індексація грошового забезпечення, а саме: в грудні 2018 року 71,08 грн, в січні 2019 року 71,08 грн, в лютому 2019 року 71,08 грн, в березні 2019 року 134,47 грн, в квітні 2019 року 134,47 грн, в травні 2014 року 134,47 грн, в червні 2019 року 134,74 грн, в липні 2019 року 206,72 грн, в серпні 2019 року 206,72 грн, у вересні 2019 року 206,72 грн, в жовтні 2019 року 0,00 грн, в листопаді 2019 року 206,72 грн, в грудні 2019 року 206,72 грн, в січні 2020 року 216,51 грн, в лютому 2020 року 216,51 грн, в березні 2020 року 216,51 грн, в квітні 2020 року 216,51 грн, в травні 2020 року 216,51 грн, в червні 2020 року 216,51 грн, в липні 2020 року 216,51 грн, в серпні 2020 року 226,29 грн, у вересні 2020 року 226,29 грн, в жовтні 2020 року 226,29 грн, в листопаді 2020 року 226,29 грн, в грудні 2020 року 226,29 грн, в січні 2021 року 233,81 грн, в лютому 2021 року 331,42 грн, в березні 2021 року 331,42 грн, в квітні 2021 року 331,42 грн, в травні 2021 року 415,41 грн, в червні 2021 року 415,41 грн, в липні 2021 року 415,41 грн, в серпні 2021 року 540,03 грн, у вересні 2021 року 540,03 грн, в жовтні 2021 року 540,03 грн, в листопаді 2021 року 540,03 грн, в грудні 2021 року 540,03 грн; в січні 2022 року 563,19 грн, в лютому 2022 року 563,19 грн, в березні 2022 року 672,35 грн, в квітні 2022 року 672,35 грн, в травні 2022 року 672,35 грн, в червні 2022 року 913,01 грн, в липні 2022 року 1 017,21 грн, в серпні 2022 року 1 066,00 грн, у вересні 2022 року 1 281,80 грн, в жовтні 2022 року 1 281,80 грн, в листопаді 2022 року 1 281,80 грн, в грудні 2022 року 1 424,80 грн, в січні 2023 року 1 470,83 грн, в лютому 2023 року 0,00 грн, в березні 2023 року 0,00 грн, в квітні 2023 року 0,00 грн, в травні 2023 року 0,00 грн, в червні 2023 року 0,00 грн.

Аналіз інформації, наведеної в архівних відомостях, зумовлює висновок, що за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно ОСОБА_1 була нарахована і виплачена поточна індексація. Разом з цим нарахування та виплата позивачу індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за цей період не проводились.

На підставі архівних відомостей суд встановив такі обставини щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за лютий і березень 2018 року:

в лютому 2018 року нараховано грошове забезпечення в сумі 12 122,64 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 35,00 грн, надбавка за вислугу років 56,50 грн, премія 3 831,90 грн, винагорода за АТО 4 500,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 10% 310,75 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 60% 2 858,49 грн, яке було виплачено в березні 2018 року;

в березні 2018 року нараховано грошове забезпечення в сумі 20 506,32 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 600,00 грн, надбавка за вислугу років 810,00 грн, премія 3 548,16 грн, допомога на оздоровлення 8 003,16 грн, винагорода за АТО 4 500,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 10% 405,00 грн, яке було виплачено в квітні 2018 року.

Ухвалою від 11 липня 2024 року суд витребував у відповідачів розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) за період з 01 березня 2018 року по 15 березня 2023 року, яка була нарахована і фактично виплачена ОСОБА_1 , із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

На виконання цієї ухвали ІНФОРМАЦІЯ_6 надав письмові пояснення від 15 липня 2024 року № 09/02/654 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року, в яких зазначив таке.

В грудні 2015 року до Порядку № 1078 внесені зміни Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова КМУ № 1013), якими запроваджено єдиний підхід для проведення індексації, в тому числі грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 1013 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення починається з січня 2016 року.

П. 5 Порядку № 1078 в редакції, чинній з 09 грудня 2015 року, визначено, що в разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому підстав для зміни місяця підвищення грошових доходів, з якого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, немає. Такий механізм Порядком № 1078 не передбачений.

За висновком відповідача 2, застосовувати новий єдиний підхід для проведення індексації, запроваджений Постановою КМУ № 1013, необхідно після збільшення військовослужбовцям посадових окладів, тобто з березня 2018 року, (відповідно до Постанови КМУ № 704).

Відповідно до п. 1.14 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260, (далі Інструкція № 260), яка діяла з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року, роз`яснення з питань застосування норм цієї Інструкції та інших нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України.

Згідно з листом директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям починаючи з 01 січня 2016 року припинена до окремого рішення у зв`язку з відсутністю механізму її нарахування.

Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08 серпня 2017 року № 13700/3 та № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.

Згідно зі ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення, а відповідно до ст. 5 Закону № 1282 та п. 6 Порядку № 1078 індексація грошових доходів здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Військова частина є бюджетною організацією, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації є Державний бюджет України, яким з січня 2016 року по лютий 2018 року не було передбачено асигнувань на індексацію грошового забезпечення. Грошове забезпечення, в тому числі індексація, виплачувалась в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Як наслідок, індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась і не виплачувалась у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань для цих виплат.

Згідно з листом Юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03 жовтня 2019 року № 298/5/2867 при зверненні до військової частини осіб, звільнених з військової служби та в установленому законодавством порядку виключених зі списків особового складу військової частини, виплату індексації слід здійснювати на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили.

У зв`язку з тим, що в березні 2018 року відбулося збільшення посадових окладів військовослужбовців відповідно до Постанови КМУ № 704 індексація грошового забезпечення за цей місяць не проводиться; обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем, в якому відбувається підвищення посадових окладів).

Індексація здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, з урахуванням якого величина індексу споживчих цін за попередні місяці (наростаючим підсумком) перевищила поріг індексації 103%.

Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року по жовтень 2018 року, (який опубліковано в листопаді 2018 року), перевищив поріг індексації і становив 103,7% (100,8% х 100,0% х 100,0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7%). У зв`язку з цим, тільки в грудні 2018 року у військовослужбовців виникло право для проведення індексації грошового забезпечення по індексу 3,7% (103,7% - 100%).

Відповідно до абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 та додатку 4 до цього Порядку у зв`язку з підвищенням посадового окладу під час порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації у місяці підвищення повинні враховуватись всі складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру виплати.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04 липня 2017 року № 58/0/66-17 порівняння суми підвищення грошового забезпечення із сумою індексації здійснюється в умовах місяця, у якому відбулося таке підвищення, (тобто порівнюються не попередні місяці нарахованого грошового забезпечення з поточним місяцем нарахованого грошового забезпечення, а в умовах місяця підвищення грошового забезпечення, в якому враховані всі його складові, встановлені з 01 березня 2018 року для посадового окладу до 01 березня 2018 року та для посадового окладу з 01 березня 2018 року (приклад обчислення індексації наведений в додатку 4 до Порядку № 1078).

ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначив, що ОСОБА_1 був встановлений посадовий оклад до 01 березня 2018 року 530,00 грн, з 01 березня 2018 року 2 640,00 грн. Грошове забезпечення позивача до 01 березня 2018 року становило 2 266,07 грн, з 01 березня 2018 року 8 003,16 грн. Як наслідок, сума підвищення грошового забезпечення склала 5 737,09 грн, що перевищує суму індексації, яка склалася в березні 2018 року по базовому місяцю січень 2008 року 4 463,15 грн.

Як свідчить порівняння суми підвищення грошового забезпечення із сумою індексації, наведене в письмових поясненнях від 15 липня 2024 року № 09/02/654, при вирішенні питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання індексації відповідно до пп. пп. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 ІНФОРМАЦІЯ_6 порівнював грошове забезпечення позивача в березні 2018 року в розмірах до підвищення відповідно до Постанови КМУ № 704 та після такого підвищення, а саме:

основні види грошового забезпечення, які мають постійний характер:

посадовий оклад до підвищення 530,00 грн, після підвищення 2 640,00 грн, сума підвищення 2 110,00 грн;

оклад за військовим званням до підвищення 600,00 грн, після підвищення 600,00 грн, сума підвищення 0,00 грн;

надбавка за вислугу років 25% до підвищення 282,50 грн, після підвищення 810,00 грн, сума підвищення 527,50 грн;

таємність 10% до підвищення 0,00 грн, після підвищення 0,00 грн, сума підвищення 0,00 грн;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, але за рішенням Міністра оборони України змінюються в розмірах в залежності від бюджетних асигнувань з Державного бюджету України:

надбавка за особливості проходження військової служби 10% до підвищення 141,25 грн, після підвищення 405,00 грн, сума підвищення 263,75 грн;

премія 134,4% до підвищення 712,32 грн, після підвищення 3 548,16 грн, сума підвищення 2 835,84 грн;

разом грошове забезпечення до підвищення 2 266,07 грн, після підвищення 8 003,16 грн, сума підвищення 5 737,09 грн.

На підставі архівних відомостей за 2018-2022 роки суд встановив, що ОСОБА_1 була нарахована і виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в грудні 2019 року в розмірі 1 313,97 грн; в 2018, 2020, 2021, 2022 роках ця допомога позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Позивачу була нарахована і виплачена допомога для оздоровлення в 2018 році в сумі 8 003,16 грн, в 2019 році 10 593,00 грн, в 2020 році 10 966,58 грн, в 2021 році 12 486,90 грн, в 2022 році 16 442,90 грн.

Ухвалою від 11 липня 2024 року суд витребував у відповідачів розрахунок сум одноразових додаткових видів грошового забезпечення грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, нарахованих та виплачених ОСОБА_1 за 2018-2022 роки, із зазначенням грошового забезпечення, з якого вони були обчислені в розрізі окремих складових, а також з вказівкою на те, чи була врахована індексація у його складі. Однак такий розрахунок відповідачі не надали, про причини, що унеможливили його подання, суд не повідомили.

Між тим, аналіз даних, наведених в архівних відомостях, дозволяє дійти висновку, що при обчисленні розмірів грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань індексація у складі грошового забезпечення врахована не була.

04 червня 2024 року через ІНФОРМАЦІЯ_23 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою, в якій, з-поміж іншого, просив здійснити нарахування та виплатити йому різницю між сумою індексації грошового забезпечення, що склалась у місяці підвищення доходу, та розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року, в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно з урахуванням вимог абз. 4 п. 5 Порядку № 1078.

Того ж дня через ІНФОРМАЦІЯ_23 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із запитом на отримання публічної інформації, в якому, з-поміж іншого, просив надати таку інформацію (документи): чи має або мав статус юридичної особи ІНФОРМАЦІЯ_3 ; чи перебуває ІНФОРМАЦІЯ_3 в стані припинення в результаті реорганізації або ліквідації; який державний орган та на підставі чого (рішення, директиви тощо) є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_4 ; про державний орган, на фінансовому забезпеченні якого перебував або перебуває ІНФОРМАЦІЯ_3 ; послужний список (витяг з послужного списку) позивача за період з 13 серпня 2015 року по 15 березня 2023 року; витяг з наказу про його зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_21 ; витяг з наказу про його виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_21 ; витяг з наказу про його зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_20 ; витяг з наказу про його виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_20 ; витяг з наказу про його зарахування до списків особового складу та на всі види забезпечення до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; витяг з наказу про його виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 ; відомості про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 13 серпня 2015 року по 15 березня 2023 року в розрізі місяців; довідку про розмір його грошового забезпечення за лютий 2018 року та березень 2018 року (із зазначенням його окремих складових); розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за період з 13 серпня 2015 року по 15 березня 2023 року, яка була нарахована і фактично виплачена йому, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078 при нарахуванні та виплати індексації-різниці; розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, з урахуванням абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку № 1078.

Заява та запит про надання публічної інформації надіслані на адресу ІНФОРМАЦІЯ_23 рекомендованою поштовою кореспонденцією 04 червня 2024 року і вручені адресату 10 червня 2024 року, що підтверджено описом вкладення до цінного листа, накладною АТ «Укрпошта» № 890 від 04 червня 2024 року та відомостями онлайн-сервісу АТ «Укрпошта» «Трекінг».

Разом з цим, докази, які б свідчили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав заяву та запит від 04 червня 2024 року, розглянув їх по суті та надав позивачу відповідь за наслідками їх розгляду, суду не надані.

Крім того, ухвалою від 11 липня 2024 року суд витребував у відповідачів відомості про те, чи було вручено ОСОБА_1 письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, якщо так, то коли саме і надати відповідні докази.

Докази, які б свідчили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 або ІНФОРМАЦІЯ_6 вручив позивачу таке письмове повідомлення, суду не надані.

Рівно як і не надані докази нарахування та виплати позивачеві індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

Поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Об`єкти індексації грошових доходів населення визначає ст. 2 Закону № 1282, відповідно до якої індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Ст. 2 Закону № 1282 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1282 індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації визначає ст. 4 Закону № 1282.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 в редакції, що була чинною до 01 січня 2016 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

На підставі п. 21 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, у ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 цифри «101» замінені цифрами «103».

Таким чином, до 01 січня 2016 року індексація грошових доходів населення проводилась в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, який був встановлений в розмірі 101%; з 01 січня 2016 року поріг індексації встановлений в розмірі 103%.

Інші положення ст. 4 Закону № 1282 з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, ч. 2 ст. 4 Закону № 1282 передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1282 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1282 підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 1282 у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Ч. 2 ст. 6 Закону № 1282 передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з п. 1 Порядку № 1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

П. 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи ст. ст. 3, 4 Закону № 1282, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, п. 1-1 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

За змістом абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абз. абз. 2, 4 п. 4 Порядку № 1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в ч. 6 ст. 2 Закону № 1282.

Так, абз. 2 п. 4 Порядку № 1078 визначає, що оплата праці, у тому числі, грошове забезпечення, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

При цьому абз. 4 п. 4 Порядку № 1078 визначено, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абз. 6 п. 4 Порядку № 1078, а з 15 березня 2018 року врегульоване абз. 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова КМУ № 1013), яка набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Згідно з п. 6 Постанови КМУ № 1013 ця постанова застосовується з 01 грудня 2015 року.

Отже, з 01 грудня 2015 року п. 5 Порядку № 1078 застосовувався у новій редакції на підставі Постанови КМУ № 1013.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

28 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 141 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 141), яка набрала чинності з 15 березня 2018 року.

31 березня 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 278 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 278), яка набрала чинності з 02 квітня 2021 року.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 в період з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абз. 3 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року дотепер діє у редакції Постанови КМУ № 141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз. 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року включно в редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

З 02 квітня 2021 року абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 застосовується в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2021 року № 278 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 278) і передбачає, що у разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 діяв з 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

З 02 квітня 2021 року діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2021 року № 278 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 278), відповідно до якого до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

На підставі Постанови КМУ № 1013 викладений в новій редакції п. 10-2 Порядку № 1078, який підлягав застосуванню з 01 грудня 2015 року по 02 квітня 2021 року і передбачав, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

З 02 квітня 2021 року п. 10-2 Порядку № 1078 застосовується в редакції Постанови КМУ № 278, і передбачає, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби) для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу, посадова особа митної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), набрав чинності 20 липня 2018 року.

П. 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 01 червня 2020 року № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.

Цей наказ набрав чинності 30 червня 2020 року.

Відтоді п. 2 розділу І Порядку № 260 установлено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Стосовно одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то п. 2 розділу І Порядку № 260 саме у зазначеній редакції передбачав, що до них належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Вирішуючи по суті вимоги позивача в частині, яка стосується нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (індексації-різниці) за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно, суд виходить з такого.

Позивач доводить, що в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно індексація грошового забезпечення мала здійснюватися з урахуванням вимог абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, що передбачало виплату йому індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 463,15 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_6 доводить, що в березні 2018 року сума підвищення грошового забезпечення позивача перевищила суму можливої індексації, а тому останній не набув право на отримання індексації відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Перш за все, суд вважає за необхідне відзначити, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).

У цьому контексті правовідносини щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 поточної індексації не є спірними.

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282 і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте Постановою КМУ № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому в Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 01 грудня 2015 року в абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 по суті йдеться про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абз. абз. 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Саме такі висновки наведені Верховним Судом в п. п. 97, 98 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова КМУ № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Системний і цільовий способи тлумачення абз. абз. 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави для висновку, що в березні 2018 року як місяці підвищення доходу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_24 належало вирішити питання, чи має він право на отримання суми індексації-різниці.

Як свідчать архівні відомості, ІНФОРМАЦІЯ_6 не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

До спірних правовідносин суд застосовує висновок Верховного Суду, наведений в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, який полягає у такому:

«[…]

102. У цьому контексті Суд зауважує, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

102.1. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

[…]

104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд звертає увагу на таке.

105. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

105.1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

105.2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

105.3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

106.1. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

107. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

108. Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

109. Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

[…]».

При вирішенні питання про те, чи набув ОСОБА_1 право на отримання індексації-різниці з березня 2018 року, суд виходить з такого.

На підставі архівних відомостей за 2018 рік з урахуванням положень п. 8 Порядку № 260, відповідно до якого щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються в поточному місяці за минулий, суд встановив:

за лютий 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 12 122,64 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 35,00 грн, надбавка за вислугу років 56,50 грн, премія 3 831,90 грн, винагорода за АТО 4 500,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 310,75 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 2 858,49 грн;

за березень 2018 року позивачу нараховано грошове забезпечення в сумі 20 506,32 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 600,00 грн, надбавка за вислугу років 810,00 грн, премія 3 548,16 грн, допомога на оздоровлення 8 003,16 грн, винагорода за АТО 4 500,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 405,00 грн.

Суд зауважує, що винагорода за безпосередню участь в АТО є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. Виплата цієї винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

За таких обставин, винагорода за безпосередню за участь в АТО не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не враховуються при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.

Також не є щомісячною виплатою, яка має постійний характер, допомога для оздоровлення, про що свідчить зміст норм Закону № 2011 і Порядку № 260, відтак ця допомога не враховується при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.

З приводу щомісячної додаткової винагороди суд вважає за необхідне зазначити таке.

Щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова КМУ № 889), відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Таке правозастосування відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 та від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17.

Отже, щомісячна додаткова винагорода підлягає врахуванню при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року для цілей визначення права на отримання індексації-різниці.

Таким чином, для визначення права на отримання індексації-різниці грошове забезпечення ОСОБА_1 в лютому 2018 року становить 7 622,64 грн, в тому числі посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військовим званням 35,00 грн, надбавка за вислугу років 56,50 грн, премія 3 831,90 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 310,75 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода 2 858,49 грн.

Грошове забезпечення позивача в березні 2018 року для цілей індексації становить 8 003,16 грн, в тому числі посадовий оклад 2 640,00 грн, оклад за військовим званням 600,00 грн, надбавка за вислугу років 810,00 грн, премія 3 548,16 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 405,00 грн.

Отже, розмір підвищення грошового забезпечення ОСОБА_1 в березні 2018 року склав: 8 003,16 грн 7 622,64 грн = 380,52 грн.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року розрахована наступним шляхом:

лютий 2008 року 102,7% (індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно з даними Держстату) = 1,027;

березень 2008 року 103,8% = 1,038;

квітень 2008 року 103,1% = 1,031;

травень 2008 року 101,3% = 1,013;

вересень 2008 року 101,3% = 100,8% (червень 2008 року) х 99,5% (липень 2008 року) х 99,9% (серпень 2008 року) х 101,1% (вересень 2008 року) = 1,013;

жовтень 2008 року 101,7% = 1,017;

листопад 2008 року 101,5% = 1,015;

грудень 2008 року 102,1% = 1,021;

січень 2009 року 102,9% = 1,029;

лютий 2009 року 101,5% = 1,015;

березень 2009 року 101,4% = 1,014;

травень 2009 року 101,4% = 100,9% (квітень 2009 року) х 100,5% (травень 2009 року) = 1,014;

червень 2009 року 101,1% = 1,011;

жовтень 2009 року 101,4% = 99,9% (липень 2009 року) х 99,8% (серпень 2009 року) х 100,8 (вересень 2009 року) х 100,9% (жовтень 2009 року) = 1,014;

листопад 2009 року 101,1% = 1,011;

січень 2010 року 102,7% = 100,9% (грудень 2009 року) х 101,8% (січень 2010 року) = 1,027;

лютий 2010 року 101,9% = 1,019;

вересень 2010 року 103,5% = 100,9% (березень 2010 року) х 99,7% (квітень 2010 року) х 99,4% (травень 2010 року) х 99,6% (червень 2010 року) х 99,8% (липень 2010 року) х 101,2% (серпень 2010 року) х 102,9% (вересень 2010 року) = 1,035;

грудень 2010 року 101,6% = 100,5% (жовтень 2010 року) х 100,3% (листопад 2010 року) х 100,8% (грудень 2010 року) = 1,016;

березень 2011 року 103,3% = 101,0% (січень 2011 року) х 100,9% (лютий 2011 року) х 101,4% (березень 2011 року) = 1,033;

квітень 2011 року 101,3% = 1,013;

червень 2011 року 101,2% = 100,8% (травень 2011 року) х 100,4% (червень 2011 року) = 1,012;

березень 2014 року 101,98% = 98,7% (липень 2011 року) х 99,6% (серпень 2011 року) х 100,1% (вересень 2011 року) х 100,0% (жовтень 2011 року) х 100,1% (листопад 2011 року) х 100,2% (грудень 2011 року) х 100,2% (січень 2012 року) х 100,2% (лютий 2012 року) х 100,3% (березень 2012 року) х 100,0% (квітень 2012 року) х 99,7% (травень 2012 року) х 99,7% (червень 2012 року) х 99,8% (липень 2012 року) х 99,7% (серпень 2012 року) х 100,1% (вересень 2012 року) х 100,0% (жовтень 2012 року) х 99,9% (листопад 2012 року) х 100,2% (грудень 2012 року) х 100,2% (січень 2013 року) х 99,9% (лютий 2013 року) х 100,0% (березень 2013 року) х 100,0% (квітень 2013 року) х 100,1% (травень 2013 року) х 100,0% (червень 2013 року) х 99,9% (липень 2013 року) х 99,3% (серпень 2013 року) х 100,0% (вересень 2013 року) х 100,4% (жовтень 2013 року) х 100,2% (листопад 2013 року) х 100,5% (грудень 2013 року) х 100,2% (січень 2014 року) х 100,6% (лютий 2014 року) х 102,2% (березень 2014 року) = 1,020;

квітень 2014 року 103,3% = 1,033;

травень 2014 року 103,8 = 1,038;

липень 2014 року 101,4% = 101,0% (червень 2014 року) х 100,4% (липень 2014 року) = 1,014;

вересень 2014 року 103,72% = 100,8% (серпень 2014 року) х 102,9% (вересень 2014 року) = 1,037;

жовтень 2014 року 102,4% = 1,024;

листопад 2014 року 101,9% = 1,019;

грудень 2014 року 103,0% = 1,030;

січень 2015 року 103,1% = 1,031;

лютий 2015 року 105,3 = 1,053;

березень 2015 року 110,8% = 1,108;

квітень 2015 року 114% = 1,140;

травень 2015 року 102,2% = 1,022;

листопад 2015 року 101,55% = 100,4% (червень 2015 року) х 99,0% (липень 2015 року) х 99,2% (серпень 2015 року) х 102,3% (вересень 2015 року) х 98,7% (жовтень 2015 року) х 102,0% (листопад 2015 року) = 1,016;

квітень 2016 року 105,79% = 100,7% (грудень 2015 року) х 100,9% (січень 2016 року) х 99,6 (лютий 2016 року) х 101,0% (березень 2016 року) х 103,5 (квітень 2016 року) = 1,058;

жовтень 2016 року 104,0% = 100,1% (травень 2016 року) х 99,8% (червень 2016 року) х 99,9% (липень 2016 року) х 99,7% (серпень 2016 року) х 101,8% (вересень 2016 року) х 102,8% (жовтень 2016 року) = 1,040;

січень 2017 року 103,85% = 101,8% (листопад 2016 року) х 100,9% (грудень 2016 року) х 101,1% (січень 2017 року) = 1,038;

квітень 2017 року 103,74% = 101,0% (лютий 2017 року) х 101,8% (березень 2017 року) х 100,9% (квітень 2017 року) = 1,037;

липень 2017 року 103,13% = 101,3% (травень 2017 року) х 101,6% (червень 2017 року) х 100,2% (липень 2017 року) = 1,031;

жовтень 2017 року 103,12% = 99,9% (серпень 2017 року) х 102,0% (вересень 2017 року) х 101,2% (жовтень 2017 року) = 1,031;

січень 2018 року 103,44% = 100,9% (листопад 2017 року) х 101,0% (грудень 2017 року) х 101,5% (січень 2018 року) = 1,034.

1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,013 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 х 1,011 х 1,014 х 1,011 х 1,027 х 1,019 х 1,035 х 1,016 х 1,033 х 1,013 х 1,012 х 1,020 х 1,033 х 1,038 х 1,014 х 1,037 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,016 х 1,058 х 1,040 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 1,034 = 3,533 або 353,3%

353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін)

В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100:

1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.

Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4 463,15 грн.

Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 380,52 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4 463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Отже, з 01 березня 2018 року у позивача виникло право на отримання індексації-різниці.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн 380,52 грн = 4 082,63 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті індексації відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

Верховний Суд в постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 200/564/23, серед іншого, зазначив:

«[…]

70. Верховний Суд не може погодитися з цим висновком з огляду на таке.

За змістом абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 додатково указував, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Оскільки військова частина НОМЕР_10 нарахувала й виплатила ОСОБА_1 індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення за період служби з 1 березня 2018 року до 26 червня 2018 року та виплату йому цю індексацію у фіксованому розмірі: 4107,13 грн на місяць, і до 4 січня 2022 року Уряд не здійснював чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, то відповідно до абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання індексації-різниці у фіксованому розмірі: 4107,13 грн в місяць за період з 29 червня 2018 року до 4 січня 2022 року під час служби у військовій частині НОМЕР_11 .

Необхідність і умови продовження виплати такої індексації у разі продовження військової служби визначаються нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для нарахування й виплати позивачу цієї індексації.

Факт невиплати позивачу цієї індексації грошового забезпечення свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності та обґрунтованість заявленого позову.

[…]».

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд відзначає наступне.

Станом на березень 2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у Дружківському МВК, а в подальшому позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_22 та у ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_10 без статусу юридичної особи.

З огляду на те, що з березня 2018 року по грудень 2022 року включно позивач продовжував проходити військову службу в Збройних Силах України, (факту звільнення позивача з військової служби не було), а також враховуючи, що в цей період Кабінет Міністрів України не приймав рішення про чергове підвищення тарифних ставок (посадових окладів) військовослужбовців, суд дійшов висновку, що в силу положень абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 ОСОБА_1 мав право на отримання індексації-різниці у фіксованому розмірі 4 082,63 грн на місяць в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

На підставі п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710) на 2023 рік дія Закону № 1282 була зупинена.

П. 3 Прикінцевих положень Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі Закон № 3460) подібних положень щодо зупинення дії Закону № 1282 не містить.

Як наслідок, з 01 січня 2024 року Закон № 1282 відновив свою дію.

Відтак, внаслідок зупинення дії Закону № 1282 на 2023 рік не було правових підстав для нарахування та виплати позивачеві індексації, в тому числі індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Таким чином, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно ОСОБА_1 мав право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 082,63 грн.

Позивач доводить, що має право на отримання індексації в щомісячному розмірі 4 463,15 грн, однак таке твердження не підтверджено жодними розрахунками та доказами. Фактично ж таке твердження може свідчити про те, що, за висновком ОСОБА_1 , сума підвищення його грошового забезпечення в березні 2018 року становила 0,00 грн, а тому він має право на отримання індексації-різниці в розмірі можливої індексації в березні 2018 року 4 463,15 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_6 в поясненнях від 15 липня 2024 року № 09/02/654 наводить розрахунок, проведений ним для цілей визначення права позивача на отримання індексації-різниці, і доводить, що ОСОБА_1 на набув право на цей вид індексації, оскільки сума підвищення грошового забезпечення позивача в березні 2018 року перевищила суму можливої індексації в березні 2018 року.

Суд відхиляє ці доводи і заперечення позивача та відповідача 2, оскільки їх висновки та розрахунки не відповідають алгоритму розрахунку, наведеному в абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм.

Листи-роз`яснення, на які покликається відповідач 2, не є джерелом права в розумінні ст. 7 КАС, а тому вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно, підлягає визнанню протиправною.

При обранні належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно, обчисленої відповідно до вимог законодавства, суд враховує таке.

Верховний Суд в п. 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі № 420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен:

а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу);

б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення у конкретних, розрахованих ним, сумах.

Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову, про що зазначив Верховний Суд в п. 115 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

При цьому суд враховує, що в п. п. 116-117 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 Верховний Суд наголосив, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просить захистити його порушене право шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити йому індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно в загальному розмірі 258 862,70 грн з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Як було зазначено судом, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно, тобто впродовж 58 місяців, ОСОБА_1 мав право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 082,63 грн.

Таким чином, загальна сума індексації-різниці, право на яку набув позивач за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно, становить 236 792,54 грн, із розрахунку: 4 082,63 грн х 58 місяців = 236 792,54 грн.

З приводу заперечень відповідача 2, які ґрунтуються на відсутності бюджетного фінансування, суд зауважує таке.

Верховний Суд в постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) та інших навів висновок про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

При цьому реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.

Щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Ст. 40 Закону № 2232 визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються, зокрема, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічний, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 2011, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії соціального і правого захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає ст. 1-2 Закону № 2011.

Одна з таких гарантій полягає у тому, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Справляння податку на доходи фізичних осіб регламентує розділ ІV Податкового кодексу України (далі ПК України).

Так, відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку.

В силу положень пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидентів є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з абз. абз. 1-2 п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, серед іншого, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), що передбачено пп. 164.2.1 пп. 164.2 ст. 164 ПК України.

П. 167.1 ст. 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п. п. 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету регламенту ст. 168 ПК України.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 168.3 ст. 168 ПК України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

Відповідно до п. 168.4 ст. 168 ПК України податок, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до відповідних бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України.

П. 168.5 ст. 165 ПК України установлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі Порядок № 44).

Відповідно до п. 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошова компенсація).

Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

П. 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до п. 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

П. 5 Порядку № 44 установлено, що грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм ПК України та Порядку № 44 зумовлює висновок, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів; виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку на доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 26 березня 2020 року у справі № 813/189/18, компенсація податку на доходи фізичних осіб належить до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_6 , який нараховував та виплачував позивачеві грошове забезпечення.

ІНФОРМАЦІЯ_3 безпосередньо не здійснював нарахування та виплату позивачеві грошового забезпечення, а тому у задоволенні позовних вимог до цього відповідача слід відмовити.

Таким чином, з урахуванням висновку Верховного Суду щодо належного способу захисту порушеного права, викладеного в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС суд дійшов висновку, що для повного та ефективного захисту порушеного права позивача слід застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_10 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно в сумі 236 792,54 грн та провести її виплату з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

Позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації-різниці в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно в загальному розмірі 258 862,70 грн з урахуванням раніше виплачених сум задоволенню не підлягають.

Цей висновок суду ґрунтується на тому, що визначений позивачем розмір індексації-різниці 4 463,15 грн є наслідком помилкового розрахунку, що призвело до неправильного визначення загальної суми цього виду індексації за спірний період 258 862,70 грн.

До того ж за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахував і виплатив позивачеві лише поточну індексацію, нарахування та виплата індексації-різниці за цей період взагалі не проводилась, що зумовлює висновок про відсутність підстав для покладання на відповідача 2 обов`язку провести виплату «з урахуванням раніше виплачених сум».

Вирішуючи по суті вимоги позивача в частині, яка стосується врахування індексації у складі грошового забезпечення, з якого обчислені одноразові додаткові види грошового забезпечення, суд виходить з такого.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка полягала у нарахуванні та виплаті йому за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення за 2018-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2022 роки) без урахування у складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких допомог, належної індексації грошового забезпечення.

Будь-яких заперечень щодо цієї частини позовних вимог відповідач 2 не навів.

Питання виплати допомог військовослужбовцям врегульовано ст. 15 Закону № 2011.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону № 2011 військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Виплата грошової допомоги для оздоровлення регламентована нормами розділу ХХІІІ Порядку № 260.

Відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Абз. 1 п. 6 розділу ХХІІІ Порядку № 260 визначено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань регламентована нормами розділу XXIV Порядку № 260.

Згідно з п. 1 розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

За правилами абз. 1 п. 7 розділу XXIV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до абз. 3 п. 7 розділу XXIV Порядку № 260 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно з п. 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон № 2017).

Ст. 18 Закону № 2017 передбачає певні державні соціальні гарантії.

Так, відповідно до ст. 18 Закону № 2017 законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо:

[…]

індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін;

[…].

Порядок визначення та застосування державних соціальних гарантій в реалізації державної соціально-економічної політики передбачений ст. 19 Закону № 2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 2017 державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналіз положень Закону № 2017, Закону № 1282 і Порядку № 1078 зумовлює висновок, що індексація грошових доходів населення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Ураховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017, Закону № 1282 та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Саме такий висновок наведений Верховним Судом в постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 638/5794/17, від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 240/10130/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18, від 30 листопада 2023 року у справі № 380/21619/21.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що грошове забезпечення ОСОБА_1 в період проходження ним військової служби з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно підлягало індексації.

Під час проходження позивачем військової служби йому була нарахована і виплачена поточна індексація за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно із застосуванням місяця підвищення доходу березень 2018 року.

Також суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 за цей період.

На підставі архівних відомостей за 2018-2022 роки суд встановив, що ОСОБА_1 в листопаді 2019 року нарахована, а в грудні 2019 року була виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 1 313,97 грн. Даних про нарахування та виплату позивачеві матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2018, 2020, 2021 і 2022 роках архівні відомості не містять.

Крім того, на підставі архівних відомостей за 2018-2022 роки суд встановив, що позивачу в березні 2018 року була нарахована, а в квітні 2018 року виплачена допомога на оздоровлення в сумі 8 003,16 грн; в травні 2019 року нарахована, а в червні 2019 року виплачена допомога на оздоровлення в сумі 10 593,00 грн; в травні 2020 року нарахована, а в червні 2020 року виплачена допомога на оздоровлення в сумі 10 966,58 грн; у вересні 2021 року нарахована, а в жовтні 2021 року виплачена допомога на оздоровлення в сумі 12 486,90 грн; в квітні 2022 року нарахована, а в травні 2022 року виплачена допомога на оздоровлення в сумі 16 442,90 грн.

При цьому вказані виплати були обчислені із місячного грошового забезпечення позивача, у складі якого індексація (ні поточна, ні індексація-різниця) не була врахована.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_10 , які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2018-2022 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2019 році, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація, підлягають визнанню протиправними.

Належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 і в цій частині також є ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому відповідні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_4 задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у нарахуванні та виплаті за період проходження військової служби з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2020, 2021, 2022 роки без урахування у складі грошового забезпечення індексації.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що в 2018, 2020, 2021 і 2022 роках матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань позивачу взагалі не нараховувалась і не виплачувалась, а питання щодо правомірності ненарахування та невиплати ОСОБА_1 цієї допомоги в 2018, 2020, 2021 і 2022 роках не є предметом спору у справі, що розглядається.

Отже, з метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд вважає за необхідне застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_10 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2018-2022 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2019 році, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Покладаючи на відповідача 2 обов`язок врахувати індексацію у складі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого належить визначити розмір відповідних допомог, суд має на увазі як поточну індексацію, так і індексацію-різницю, право на які мав позивач.

Вимоги позивача в частині, яка стосується перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2020, 2021, 2022 роки, задоволенню не підлягають з мотивів, що наведені вище.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Строк звернення до адміністративного суду визначений ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 5 ст. 122 КАС для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України навів висновок про те, що в аспекті конституційного звернення, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З огляду на викладене та з урахуванням норм ст. 2 Закону № 2232, ст. 9 Закону № 2011 суд дійшов висновку, що до «усіх виплат», право на отримання яких має військовослужбовець, також належить індексація грошового забезпечення.

Таким чином, до 19 липня 2022 року право позивача на звернення до адміністративного суду з приводу нарахування та виплати грошового забезпечення, в тому числі індексації, не було обмежено будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП України викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань стягнення заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому, ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість, ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

А ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Закон № 2352 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії у часі.

Закон № 2352 містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, тобто з 19 липня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1/99-рп, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності.

З огляду на викладене тривалість і правила обчислення строку звернення особи до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тобто, тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку. При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Таке правозастосування узгоджується з нормою ч. 4 ст. 3 КАС, відповідно до якої закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Отже, до позовних вимог в частині, яка стосується періоду з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року, належить застосовувати норму ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції до внесення змін Законом № 2352, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин і передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Щодо позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року, слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352 працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Проте постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України був запроваджений карантин.

Дія карантину неодноразово продовжувалась.

30 червня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно з цією постановою з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, був відмінений.

Таким чином, починаючи з 01 липня 2023 року на території України карантин не діє.

При цьому п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 05 липня 2024 року, про що свідчать відомості АТ «Укрпошта» щодо поштового відправлення № 843.

В позовні заяві ОСОБА_1 наголосив на тому, що ним не пропущений строк звернення до суду, оскільки зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 він був виключений 15 березня 2023 року, однак при виключенні зі списків особового складу відповідач 1 не надав йому письмове повідомлення або інші документи, які б свідчили про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період проходження військової служби.

Позивач зазначив, що 04 червня 2024 року через ІНФОРМАЦІЯ_23 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із запитом на отримання інформації щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, однак відповіді на цей запит не отримав, а тому вважає, що звернувся до суду з цим позовом з дотриманням строку, визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352.

Суд встановив, що 04 червня 2024 року через ІНФОРМАЦІЯ_23 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою, в якій, з-поміж іншого, просив здійснити нарахування та виплатити йому індексацію-різницю.

Того ж дня через ІНФОРМАЦІЯ_23 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із запитом на отримання публічної інформації, в якому, з-поміж іншого, просив надати інформацію (документи) щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення, в тому числі індексації, за час проходження військової служби в Дружківському МВК, ІНФОРМАЦІЯ_22 і ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Заява та запит про надання публічної інформації надіслані на адресу ІНФОРМАЦІЯ_23 рекомендованою поштовою кореспонденцією 04 червня 2024 року і вручені адресату 10 червня 2024 року.

Докази, які б свідчили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав заяву та запит від 04 червня 2024 року, розглянув їх по суті та надав позивачу відповідь за наслідками їх розгляду, суду не надані.

Ухвалою від 11 липня 2024 року суд витребував у відповідачів відомості про те, чи було вручено ОСОБА_1 письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, якщо так, то коли саме і надати відповідні докази.

Однак докази, які б свідчили, що ІНФОРМАЦІЯ_3 або ІНФОРМАЦІЯ_6 вручив позивачу таке письмове повідомлення, суду не надані.

Також суд враховує, що Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк воєнного стану неодноразово продовжувався. Як на час звернення до позивача до суду з цим позовом, так і на час розгляду цієї справи воєнний стан триває.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ч. ч. 1, 4 ст. 26 Закону № 389 установлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Введення воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Суд враховує, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до п. 38 постанови Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 640/7095/22 при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд враховує, що у зв`язку з перебуванням на військовій службі в Збройних Силах України, зокрема в період з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року, і виконанням безпосередніх функцій з захисту Батьківщини, звернення ОСОБА_1 до суду об`єктивно було ускладнене.

З приводу твердження ІНФОРМАЦІЯ_10 про те, що позивач був обізнаний про те, які кошти йому були виплачені на момент звільнення, суд зауважує, що відповідачі не довели належними доказами, що на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 був ознайомлений з розрахунком індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року.

Також суд враховує, що після виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мало місце 15 березня 2023 року, ОСОБА_1 продовжив військову службу в умовах воєнного стану в НОМЕР_7 окремій механізованій бригаді Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

З військової служби в запас ОСОБА_1 звільнений наказом Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_18 » від 26 березня 2024 року № 146, зі списків особового складу та всіх видів забезпечення виключений наказом командира Військової частини НОМЕР_9 від 31 березня 2024 року № 93 з 31 березня 2024 року.

Тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 з заявою про перерахунок індексації грошового забезпечення від 04 червня 2024 року та запитом про надання інформації щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення від 04 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в межах тримісячного строку після його звільнення з військової служби в запас.

Отже, позивач намагався вчинити усі залежні від нього процесуальні дії для реалізації свого права на звернення до суду в межах розумного строку з урахуванням умов воєнного стану та факту його перебування на військовій службі до березня 2024 року включно, не допускаючи невиправданих зволікань.

З наведених вище мотивів суд погоджується з твердженням позивача про те, що він не потребує поновлення строку звернення до суду з цим позовом, і відхиляє аргументи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки:

- до періоду з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року в силу положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції до внесення змін Законом № 2352 строк звернення до суду не застосовується (право на звернення до суд могло бути реалізовано без обмеження будь-яким строком);

- щодо періоду з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом (05 липня 2024 року) тримісячний строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352, не був пропущений, з огляду на те, що цей строк розпочинає перебіг з дня одержання працівником письмового повідомленням про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, проте відповідачі 1 і 2 не довели факт вручення позивачеві такого повідомлення.

Розподіл судових витрат.

Позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень п. п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.

Отже, відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ ВП НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно в сумі 236 792,54 грн та провести її виплату з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

4. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення в 2018-2022 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2019 році, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.

5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2018-2022 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2019 році, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

9. Повне судове рішення складено 07 серпня 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко