Справа № 380/16282/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

05 серпня 2024 року м. Львівсправа № 380/16282/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивачки від 01 серпня 2024 року про усунення недоліків позовної заяви у справі № 380/16282/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- витребувати з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 за останні два місяці, які передували моменту виключення з особового складу частини 21 серпня 2019 року (за червень, липень 2019 року);

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при виключенні з особового складу частини;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн;

- справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді від 31 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою, встановлено в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб подання до суду:

- позовної заяви із зазначенням правильного по батькові позивачки;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали представник позивачки 01 серпня 2024 року подала до суду заяву від 01 серпня 2024 року про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучила два примірники позовної заяви із зазначенням правильного по батькові позивачки.

У своїй заяві від 01 серпня 2024 року про усунення недоліків позовної заяви представник позивачки вказує, що цей спір стосується заробітної плати військовослужбовця, відтак до спірних правовідносин застосуванню підлягає тримісячний строк звернення, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), а не місячний, який установлений статтею 122 КАС України. Обґрунтовуючи свою позицію, покликається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 березня 2024 року у справі № 600/5050/23-а, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 27 березня 2024 року у справі № 560/11102/23 та інших.

З огляду на викладене просить суд вважати недоліки позовної заяви усуненими та відкрити спрощене позовне провадження у справі.

Постановляючи цю ухвалу, суд зазначає таке.

Предметом розглядуваного позову є оцінка наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день звільнення з військової служби індексації грошового забезпечення.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивачки з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

А за змістом статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивачки з військової служби) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-ІХ), яким, зокрема викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ, яка була чинною на час виплати позивачці індексації грошового забезпечення) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19), за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Притім, відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що оскільки спірні правовідносини пов`язані зі звільненням позивачки з публічної служби, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення частини п`ятої статті 122 КАС України, позаяк такі положення є спеціальними по відношенню до статті 233 КЗпП України.

Тож, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є за своєю правовою природою спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку, то до спірних правовідносин має бути застосований спеціальний процесуальний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20, від 10 лютого 2022 року у справі № 300/3142/20, від 08 вересня 2022 року у справі № 320/2675/21, від 17 листопада 2022 року у справі № 520/12661/19, від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 та інших.

Отже, суд вважає помилковими доводи представника позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, оскільки в цьому разі саме частина п`ята статті 122 КАС України є спеціальною нормою, яка підлягає застосовуванню до спірних правовідносин.

Щодо покликань представника позивачки на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 березня 2024 року у справі № 600/5050/23-а, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 27 березня 2024 року у справі № 560/11102/23 та інших, суд зазначає таке.

У вказаних постановах Верховний Суд зробив висновок про те, що спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення стосується заробітної плати військовослужбовця, відтак до таких правовідносин застосовується тримісячний строк звернення, установлений статтею 233 КЗпП України.

Суд зазначає, що правове регулювання нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати, зокрема індексації грошового забезпечення визначається спеціальним законом, а саме Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Натомість предметом розгляду у цій справі є вимоги про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, правове регулювання якого здійснюється статтею 117 КЗпП України.

Суд повторно наголошує, що відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відступу від указаних висновків Велика Палата Верховного Суду не здійснювала.

Отже, правові висновки Верховного Суду, на які покликається представник позивачки, викладені у справах, які не є тотожними розглядуваній справі, ці та розглядувана справи відрізняються предметами та підставами позовних вимог, а тому вказані вище доводи представника позивачки є безпідставними, з огляду на що суд їх відхиляє.

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки на виконання вимог ухвали судді від 31 липня 2024 року про залишення позовної заяви без руху позивачка, яка пропустила строк звернення з позовом до суду, не подала заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску, то позовну заяву належить позивачці повернути на підставі частини другої статті 123 КАС України.

Суд також роз`яснює позивачці, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Вказане підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією від 29 липня 2024 року № 0.0..1.

З огляду на наведене суд уважає, що позивачці належить повернути сплачений нею за подання цього позову судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суддя,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні повернути.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 29 липня 2024 року № 0.0..1.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 05 серпня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна