Справа № 160/6302/24
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 липня 2024 року Справа 160/6302/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро клопотання ОСОБА_1 про уточнений адміністративний позов та заяву про уточнення позовних вимог по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державна судова адміністрація України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державна судова адміністрація України, в якій позивач просить:

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49070 м. Дніпро, вул. Д. Яворницького, 57; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1918122,96 грн. (один мільйон дев`ятсот вісімнадцять тисяч сто двадцять дві) грн. 96-коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

17.07.2024р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до суду клопотання «Адміністративний позов про стягнення суддівської винагороди у зв`язку з незаконним звільненням (УТОЧНЕНИЙ)», яке також було направлено засобами поштового зв`язку з доказами направлення учасникам справи (отримано та зареєстровано судом 25.07.2024р.), визначивши себе в статусі «Заявник», зазначила, що за час перебування справи в суді змінилася правова позиція Верховного Суду щодо порядку обчислення суддівської винагороди судді за час вимушеного прогулу в зв`язку з чим вважала за необхідне уточнити позовні вимоги шляхом їх збільшення. Так, у вказаному клопотанні «Уточненому адміністративному позові» заявник ОСОБА_1 визначила до відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області наступні вимоги: просила стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на її користь неотриману суддівську винагороду за час незаконного звільнення у сумі 2587794 (два мільйона п`ятсот вісімдесят сім тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн. 78 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. В обґрунтування уточнень, ОСОБА_1 посилається на те, що належний спосіб захисту порушеного права незаконно звільненого судді буде полягати не у виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а у виплаті суддівської винагороди, за час нездійснення ним повноважень судді з підстав його незаконного звільнення. При цьому Постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» не застосовується для обчислення середнього заробітку за час незаконного звільнення судді. Неотримана суддівська винагорода за час незаконного звільнення обраховується у розмірі саме неотриманої суддівської винагороди за спірний період. Разом з тим застосуванню на думку позивача підлягає саме величина встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік, для визначення розміру суддівської винагороди. Суддівська винагорода не може обчислюватись із застосуванням величини відмінної від тієї, що визначена Законом "Про судоустрій і статус судів" №1402-УІІІ.

Крім того, 17.07.2024р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись ті ж самі обставини та підстави, а саме, що змінилася правова позиція Верховного Суду щодо порядку обчислення суддівської винагороди судді за час вимушеного прогулу, уточнила позовні вимоги шляхом їх збільшення та просила: стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 неотриману суддівську винагороду за час незаконного звільнення у сумі 2587794 (два мільйона п`ятсот вісімдесят сім тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн. 78 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті. Посилається на необхідність розрахунку базового розміру посадового окладу судді розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік.

Розглянувши наведені клопотання ОСОБА_1 «Про уточнений позов» та заяву про уточнення позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_1 з початку ідентифікувала клопотання «Адміністративний позов про стягнення суддівської винагороди у зв`язку з незаконним звільненням (УТОЧНЕНИЙ)» як уточнену позовну заяву із зміною (збільшенням) позовних вимог, тому, вирішуючи питання про її прийняття, суд попередньо повинен проаналізувати її відповідність загальним вимогам складання позовної заяви та предмет позову, його підставу і зміст та на підставі отриманих висновків визначити чи відбулася зміна розміру позовних вимог, чи змінено предмет або підстава позову.

Згідно ч.2 ст.159 КАС України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Так, у ст.160 КАС України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Позовна заява може бути складена шляхом заповнення бланка позову, наданого судом. На прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви.

В позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Частиною 1 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Таким чином, нормами КАС України не передбачено такого статусу за позивача, як «Заявник», а також назва документа «Позовна заява» не може містити одночасно й «Клопотання», оскільки не є тотожними та є різними за змістом та правовою природою.

Більш того, суд зазначає, що підставою позову є обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача. Зміна підстави адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не дають йому можливості задовольнити свої інтереси.

Зміна предмету адміністративного позову можлива у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №826/19197/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору у цій справі, згідно первісного позову є спірні правовідносини щодо стягнення на користь ОСОБА_1 заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1918122,96 грн., посилаючись в обґрунтування вказаних вимог на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Клопотання про уточнений позов та заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовує вже зовсім іншими нормами права, зокрема Законом України «Про судоустрій та статус суддів» із посиланням на Закон України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, під час нового розрахунку суми стягнення (позову). Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Разом з тим застосуванню на думку позивача підлягає саме величина встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік, для визначення розміру суддівської винагороди. Суддівська винагорода не може обчислюватись із застосуванням величини відмінної від тієї, що визначена Законом "Про судоустрій і статус судів" №1402-УІІІ. Таким чином збільшуючи не тільки суму розміру стягнення, середнього заробітку, що відноситься до його предмету, а й підстави поданого позову.

Як було зазначено судом вище, підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Ними вважаються: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, тобто ті, що тісно пов`язані з фактами матеріально-правового характеру і на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність.

Зміна позивачем одночасно як предмета так і підстави позову фактично свідчить про появу нового позову, а не про зміну того, що вже перебуває на розгляді у суді.

Аналізуючи зміст клопотання та заяви уточнення позовних вимог судом встановлено, що позивач змінює і підставу і предмет адміністративного позову, обґрунтовуючи позовні вимоги іншими нормами права, зазначає нові позовні вимоги, фактично сформувала та подала новий позов.

Окрім вказаного, процесуальним законом не передбачено права позивача на подання адміністративного позову в уточненій редакції. Відтак, в разі надходження до суду адміністративного позову в уточненій редакції, виходячи з його змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, необхідно розцінювати такий позов як подання: - іншого (ще одного) позову; - зміну предмета або підстав позову; - об`єднання позовних вимог (різних предметів, в межах незмінних підстав позову), - збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, подані позивачем клопотання та заява в уточненій редакції фактично є заявами про одночасну зміну підстав та предмету позову у справі, що згідно з ч. 1 ст. 47 КАС України не допускається, оскільки свідчить про виникнення нового адміністративного позову, який має свій індивідуальний предмет та самостійні підстави, що є відмінними від предмету та підстав, визначених стороною позивача при зверненні до суду з первинним адміністративним позовом.

У даному випадку право позивача на доступ до суду в межах заявлених нових позовних вимог може бути реалізоване у спосіб подання ним нової позовної заяви, а не зміною предмету та одночасно підстав первинного позову, збільшення розміру позовних вимог, тим більше подання уточненого адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність процесуальних підстав для задоволення клопотання про уточнення адміністративного позову та вважає за необхідне повернути заяву про уточнення позовних вимог без розгляду, оскільки містить одночасну зміну підстав і предмету позову.

Керуючись ст. ст. 46, 47, 167, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про уточнення адміністративного позову відмовити.

Заяву про уточнення позовних вимог по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державна судова адміністрація України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова