Справа № 280/4245/23
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 280/4245/23

адміністративне провадження № К/990/29742/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Рибачука А.І.,

суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 280/4245/23 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Запорізький тепло-енерго проект» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2024 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 280/4245/23 за вищевказаним позовом.

З Єдиного державного реєстру судових рішень та матеріалів касаційної скарги видно, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 було відмовлено у задоволенні позовної заяви Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до ТОВ «Запорізький тепло-енерго проект» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Не погодившись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, заступник керівника Запорізької обласної прокуратури подав до суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2024 апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі №280/4245/23 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду заяви з належним обґрунтуванням, підтвердженим достатніми доказами, підстав для представництва заступником керівника Запорізької обласної прокуратури інтересів держави в особі Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

У строк, визначений судом, до суду надійшла заява скаржника, у якій останній обґрунтував підстави звернення до суду з апеляційною скаргою тим, що Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю неналежно здійснює свої повноваження, не подає апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції по цій справі, що є бездіяльністю, а також вказував на те, що цей спір фактично стосується заподіяння збитків державі.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 повернуто.

Не погодившись із ухвалою суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду із касаційної скаргою з підстави, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в заяві заступник керівника Запорізької обласної прокуратури фактично зазначив, що Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не подано апеляційну скаргу у цій справі самостійно через відсутність достатніх коштів на оплату судового збору.

Проте, такі обставини не свідчать про настання виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави в суді.

Факт відсутності достатніх коштів для оплати судового збору сам по собі не може вважатися достатньою підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави від імені відповідного суб`єкта.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень у належний спосіб, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону, не здійснює захисту або робить це неналежно.

З огляду на викладене, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, в тому числі і з апеляційною скаргою, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду, а суд зобов`язаний їх перевірити.

Судом апеляційної інстанції, за наслідками вивчення матеріалів справи та наданих скаржником письмових документів, не встановлено підстав, які перешкоджають захисту інтересів держави, зокрема, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого законодавством віднесений обов`язок державного контролю за дотриманням вимог Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Частинами третьою та четвертою статті 53 КАС України (у редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги) передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Зазначені норми поширюються на всі стадії адміністративного судового процесу, стосуються позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг.

Отже, реалізація прокурором права на подання апеляційної скарги потребує обґрунтування, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, а також органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або посилання на його відсутність.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що підстави для представництва прокурором інтересів держави повинні існувати на час звернення до суду, зокрема і з апеляційною скаргою та повинні бути доведені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази, які свідчать про те, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не здійснює захисту інтересів держави або здійснює його неналежним чином. Такими доказами, зокрема, можуть бути звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них та інші письмові докази, що стосуються справи. Самого лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття апеляційної скарги до розгляду недостатньо.

Аналогічний правовий висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 12091/09/1570 та від 30.08.2022 у справі №405/5302/20, від 04.05.2022 у справі № 240/2186/21.

Колегія суддів зазначає, що недостатнє фінансування органу державної влади, відстуність у нього коштів для сплати судового збору не свідчить про наявність виключного випадку, за якого прокурор може представляти інтереси держави, оскільки таким виключним випадком у спірних правовідносинах є нездійснення чи неналежне здійснення захисту інтересів держави відповідним суб`єктом владних повноважень, наданих йому законодавством функцій.

Такий правовий висновок міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.05.2022 у справі № 240/2186/21 та від 30.08.2022 у справі № 405/5302/20 (2-а/405/119/20).

Отже, у цьому випадку заступником керівника Запорізької обласної прокуратури не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, а також належним чином не обґрунтовано підстави звернення до суду, з наданням переконливих доказів, які б підтверджували наявність підстав для представництва у відповідності до статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», що свідчить про те, що, звертаючись до суду апеляційної інстанції, прокурор переклав на себе компетенцію відповідного уповноваженого органу за відсутності на це визначених законодавчих підстав.

Частиною другою статті 298 КАС України визначено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху через відсутність обґрунтованих доводів, що відповідач протиправно не здійснює захист інтересів держави або здійснює його неналежним чином.

За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк.

При цьому колегія суддів зазначає, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, не свідчать про неправильне застосування судом норм процесуального права, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 12.07.2024 у справі № 280/4245/23 за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький тепло-енерго проект» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Копію цієї ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу, в порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіА.І. Рибачук Т.Г. Стрелець Л.В. Тацій