Справа № 520/10248/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.

07 серпня 2024 р. Справа № 520/10248/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ТРЕНД» до Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

04.05.2023 позивач товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО ТРЕНД» (далі - ТОВ «АВТО ТРЕНД», підприємство) звернувся до суду з позовною заявою до Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (далі Харківська митниця ВП Держмитслужби України, контролюючий орган), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 Харківської митниці ВП Держмитслужби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Вважає, що обрання митним органом другорядного методу визначення митної вартості за резервним методом, не відповідає відомостям, що підтверджено документально позивачем та його декларантом.

Посилається на те, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості містить лише копіювання статті Митного кодексу України (далі МК України), без будь якого обґрунтування та зазначення, які саме порушення призвели до неможливості визначити митну вартість товару за основним методом, чому товари були дооцінені саме до такого рівня, чому не були застосовані інші методи визначення вартості товарів.

Зазначає, що наведені відповідачем недоліки в документах позивача, які надавались до митного оформлення, не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів, оскільки за відсутності розбіжностей у числових значеннях вони не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Вказує, що позивачем для митного оформлення товару, надані всі наявні документи, які не містять розбіжностей, та були достатніми для визначення митної вартості товару.

Позивач просив суд провести розподіл судових витрат у справі, стягнувши на його користь з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 є таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Вказує, що спрацювання АСАУР за напрямком перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією , обов`язковою до виконання, посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

Посилається на те, що задекларований рівень митної вартості товару позивача нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні митницями раніше.

Зазначає, що ТОВ «АВТО ТРЕНД» не надано переклад та не зроблено верифікацію експортної митної декларації № 19940467 від 09.01.2023 відповідно до ст. 254 МК України та вимог листа ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-ЕП.

Також митний орган посилається на те, що дата оформлення митної декларації країни відправлення раніше дати видачі поданого до митного контролю коносаменту, а саме експортна митна декларація країни відправлення № 19940467 датована 09.01.2023, а коносамент № SZX230162728 20.01.2023. Крім того, зазначає, що інший номер коносаменту зазначений в декларації країни відправлення, а саме - в експортній митній декларації країни відправлення № 19877855 зазначений коносамент № EGLV09В, тоді як до митного оформлення наданий коносамент № SZX230162728 20.01.2023.

Вказує, що до митного оформлення також не були надані проформи - інвойси (відповідно до п. 2.2, 5.2 контракту від 10.08.2022 № SR10082022), які зазначені у платіжних дорученнях № 25, № 8.

Зазначає, що відсутній рахунок та платіжні документи на фрахт з Китаю до Польщі, не зважаючи на те, що фрахт на момент перевезення було вже сплачено «Freight collect». Також товариством не надано договори між експедитором ТОВ «Євро Форвардінг» та автоперевізником Sova Trans (перевезення Польща-Україна) і компанією, яка здійснювала морське контейнерне перевезення з Китаю до Польщі. Не надано транзитну декларацію форми Т1 Республіки Польща, хоча відшкодування за її оформлення враховано у п. 1 рахунку на оплату транспортних послуг від 10.03.2023 № 1147.

Посилається на те, що до митного оформлення не надано договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 07.02.2023 № ЄФ568023. Декларант надав його на вимогу митного органу щодо надання додаткових документів. Але не було надано Заявку (обов`язковий документ), відповідно до п.1.3 договору від 07.02.2023 № ЄФ568023. Також товариством не надано відомості щодо страхування вантажу під час транспортування, що передбачено п. 5.26 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 07.02.2023 № ЄФ568023. Вказує, що інший номер договору про транспортно-експедиторське обслуговування зазначений в рахунку на оплату № 1147 від 10.03.2023, а саме - в рахунку на оплату № 1147 від 10.03.2023 зазначено договір № ЄФ56823 від 07.02.2023, тоді як до митного оформлення наданий договір про транспортно-експедиторське обслуговування № ЄФ568023 від 07.02.2023.

Також митний орган зазначає, що до митного оформлення були надані платіжні доручення в іноземній валюті № 25, № 8 з відсутністю відмітки банка та підпису відповідальної особи, що є порушенням вимог «Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах» затвердженою постановою Правління НБУ № 216 від 28.07.2008 «Про затвердження Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах».

Клопотання про зменшення розміру судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу відповідачами не заявлялися.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ТОВ «АВТО ТРЕНД».

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 Харківської митниці ВП Держмитслужби України.

За рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці як ВП Державної митної служби України стягнуто на користь ТОВ «АВТО ТРЕНД» стягнуто сплачений судовий збір у розмірі 2 921.02 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000.00 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 Харківської митниці ВП Держмитслужби України є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Суд зазначив, що позивачем для митного оформлення товару, надані всі наявні документи, які не містять розбіжностей, та були достатніми для визначення митної вартості товару.

Також суд прийшов до висновку, що сума, заявлена позивачем щодо сплати професійної правничої допомоги є співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим слід дійти висновку про те, що заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 5 000.00 грн. є обґрунтованою, а отже суд вважає, що підлягає стягненню на користь позивача.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Харківська митниця ВП Держмитслужби України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог в повному обсязі.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «АВТО ТРЕНД», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «АВТО ТРЕНД» (покупець) та «WENZHOUS JUQUAN AUTO PARTS Co.LTD» (Китай) (продавець) укладено контракт № SR 10082022 (а.с. 42-50).

Пунктом 1.1 контракту передбачено, що продавець продає, а покупець купує товар запчастини для автомобілів на умовах FOB Ningbo, China (INCOTERMS 2010). Асортимент товару визначається в інвойсах , що є невід`ємною частиною цього контракту.

20.03.2023 ТОВ «АВТО ТРЕЙД» до митного поста «Барабашово» Харківської митниці була подана електронна митна декларація № 23UA08U0 від 20.03.2023 (а.с. 27-29).

При поданні ЕМД позивачем було надано наступні документи: (перелік наведений в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21.03.2023 № UА807200/2023/000140) (а.с. 25-26) :

- пакувальний лист № JQ20220810 від 10.08.2022;

- рахунок-фактура (інвойс) № JQ20220810 від 08.01.2023;

- коносамент № SZX230162728 від 20.01.2023;

- автотранспортна накладна б/н від 13.03.2023;

- сертифікат про походження товару № 23С3303W2241/00001R від 08.01.2023;

- банківський платіжний документ, що стосується товару № 25 від 30.09.2022;

- банківський платіжний документ, що стосується товару № 8 від 22.08.2022;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1147 від 10.03.2023;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 828 від 27.02.2023;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару : довідка трансп. витрат № 696-3 від 10.03.2023;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх договорів № SR10082022 від 10.08.2022;

- договір (контракт) на перевезення № ЄФ 568023 від 07.02.2023.

21.03.2023 ТОВ «АВТО ТРЕНД», було отримано електронне повідомлення (запит) митного органу (а.с. 108) наступного змісту: «...в зв`язку з недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів, спрацюванням АСАУР, на виконання вимог статті 54 МК України та відповідно до вимог статті 53 МК України в зв`язку з тим, що документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові' документи:

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) переклад митної декларації країни відправлення з проведенням верифікації експортної митної декларації враховуючи інформацію надану листом ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (бажано ДП Держзовнішінформ або ДП Укрпромзовнішекспертиза)...»

В повідомленні зазначено, що у зв`язку із спрацюванням профілів ризику АСАУР «Інспектор» пропонується надати інформацію про митне оформлення ідентичних або подібних товарів.

Рішенням про коригування митної вартості товарів від 21.03.2023 № UА100380/2023/000233/2 (а.с. 22-24) митна вартість товарів, була визначена за резервним методом.

У рішенні від 21.03.2023 № UА100380/2023/000233/2 (графа 33) митний орган зазначив наступну причину коригування:

«Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено на підставі вимог cт.cт. 54, 55, 57, 58, 59 МК України:

1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально а також в зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині 2 статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також в зв`язку з неподанням декларантом всіх витребуваних додаткових документів, передбачених п. 3 cт. 53 МК України; мають розбіжності; які мають вплив на правильність визначення митної вартості, платіжне доручення про сплату за товар надано з порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, а саме, відсутні печатка банку, ПІБ та підпис відповідальної особи, відсутній переклад експортної МД та відсутня процедура проведення верифікації експортної митної декларації;

2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари;

3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари;

4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація:-щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України;- відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування;

5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару:- на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України;- прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну.

Джерелом інформації для даного рішення по товару : МД № UA500420/2022/6328 від 26.12.2022, МД № UA110130/2023/5341 від 17.03.2023 від 26.12.2022».

21.03.2023 ТОВ «АВТО ТРЕНД» було отримано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000140 від 21.03.2023 (а.с. 25-26).

У відповідній картці відмови зазначено, що митний орган повідомляє про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причин: «Неможливість здійснення митного оформлення товарів, в зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 (вимоги п. 3 та 6 ст. 54 МК України)».

21.03.2023 ТОВ «АВТО ТРЕНД» у зв`язку з незгодою з отриманою карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення було подано ЕМД № 23UA66U0, та було сплачено гарантійні платежі, передбачені ч. 7 ст. 55 МК України в розмірі нарахованому митним органом (а.с. 60-63).

У позовній заяві ТОВ «АВТО ТРЕНД» зазначає, що у зв`язку з вказаними обставинами підприємством було додатково сплачено 194 734.29 грн в рахунок оплати встановлених законом платежів у зв`язку з відкоригованим відповідачем митною вартістю товарів, а товар було випущено у вільний обіг. Зокрема по товарам код УКТЗЕД було додатково сплачено мито в сумі 34 720.28 грн, ПДВ в сумі 145 825.18грн, по товарам код УКТЗЕД 878913500 було додатково сплачено миту у сумі 2 728.62 грн та ПДВ в сумі 11 460.21 грн.

19.04.2023 ТОВ «АВТО ТРЕНД» до митного органу було подано заяву № 19/04-1 в порядку ч. 9 ст. 55 МК України (а.с. 64-65). До заяви позивач надав додаткові документи, якими усунув недоліки, зазначені у рішенні про коригування митної вартості, зокрема: платіжну інструкцію № 8JBKLM8 від 22.08.2022; платіжну інструкцію № 25JBKLM9 від 30.09.2022; акт № 1045 від 13.03.2023; Акт № 1046 від 13.03.2023 (а.с. 66-71).

26.04.2023 митним органом прийнято рішення «Щодо розгляду документів в порядку ст. 55 МК України», в якому зазначено, що додаткові документи не спростовують в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої митної вартості оцінюваних товарів, в зв`язку з чим не можуть бути підставою для скасування раніше прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товару № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 (а.с. 72-74).

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень ч. 3 ст. 58 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями ч. 6 ст. 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України).

За правилами ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту ст. 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас ч. 3 ст. 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема,:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Як передбачено ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст. 53 цього Кодексу. Або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17, від 30.07.2024 у справі № 420/32440/23.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі № 21-498а15 та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Колегією суддів встановлено, що у спірних правовідносинах сумнів у правильності визначення митної вартості, який митний орган вважає обґрунтованим, відповідач пов`язує з наявністю в ЄАІС Держмитслужби України цінової інформації щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено.

Судом встановлено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів позивача відбулось спрацювання ризику, згенерованого АСУР, зокрема, за кодами « 101-1 (Витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів), 103-1 (Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби), 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості), 106-2 (Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів)».

Крім цього, при перевірці заявленої митної вартості товарів позивача посадовою особою митниці відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі - Методичні рекомендації), було здійснено порівняння рівня заявленої митної вартості товарів, по яких спрацювали ризики АСУР, з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснено у максимально наближений час.

З оскаржуваного рішення встановлено, що джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: товар № 1 митна декларація від 26.12.2022 МД № UA500420/2022/6328 від 26.12.2022 (вартість товару згідно із джерелом інформації 5.22 дол.США/кг), товар № 3 митна декларація від 17.03.2023 МД № UA110130/2023/5341 (вартість товару згідно із джерелом інформації 5.01 дол.США/кг).

Колегія суддів зазначає, що цінова інформація, викладена в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками Держмитслужби (АСАУР) не може бути обґрунтованою підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначених в митній декларації, поданій позивачем, оскільки автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, відтак такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

Колегія суддів зауважує, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Тобто вимоги вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів. Крім того, згідно Правил, митний орган повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувались ним при коригуванні митної вартості за резервним методом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 520/2000/19, від 07.12.2023 у справі № 380/23618/21.

Також, колегія суддів зазначає, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, текст оскарженого рішення про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо.

Відповідачем зазначено лише номер та дату митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування митної вартості та не зазначено докладної, інформації, та джерел, які використовувалися контролюючим органом, при її визначенні, а саме ним не було зазначено митна вартість якого товару бралася за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Щодо коригування вартості лише частини товарів, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем до розмитнення подавалося декілька видів товарів з різними кодами УКТЗЕД, вся партія цих товарів супроводжувалася одним пакетом супроводжуючих документів, а отже, якщо відомості щодо митної вартості викликали сумніви, то стосовно всіх товарі у цій партії. Тоді як була митницею була відкоригована вартість тільки однієї групи товарів у декларації.

Зокрема рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 (ЕМД 23UA66U0 від 21.03.2023) містить товари з 3 кодами УКТЗЕД, а відкоригована вартість тільки по 2 кодам, що в свою чергу свідчить про неоднакову практику застосування законодавства митним органом.

Посилання скаржника про те, що до митного оформлення надане платіжне доручення про сплату за товар з порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008, а саме відсутні печатка банку, ПІБ та підпис відповідальної особи, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, у платіжних інструкціях № 8 від 22.08.2022 та № 25 від 30.09.2022 (а.с. 38-39) міститься детальна інформація щодо усіх учасників операції, а також інформація щодо банку платника та банку отримувача (повне найменування, адреса, код Swift, зазначення резидентства), а передостанній рядок вказаного документа містить позначки про електронні підписи керівника, головного бухгалтера.

Відсутність у платіжних інструкціях № 8 від 22.08.2022 та № 25 від 30.09.2022 печаток та підписів відповідних посадових осіб банківської установи, що здійснювала платіж, відмітка цієї банківської установи про проведення банківської операції, передбачені постановою правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, обґрунтовується тим, що вказана платіжна інструкція подавалось через Міжнародну система грошових переказів SWIFT, тому на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі проставляються у разі його подання не в електронному вигляді.

Відтак, вказані платіжні інструкції № 8 від 22.08.2022 та № 25 від 30.09.2022 підписані за допомогою електронного підпису, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а митним органом не враховані вимоги та стандарти до платіжного документа SWIFT, а тому дана обставина не може бути підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Правова позиція щодо підписання платіжних документів електронним цифровим підписом узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 22.04.2019 у справі № 815/6242/17.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем разом з заявою в порядку ст. 55 МК України від 19.04.2023 додатково надано відповідачу належним чином завірені платіжні інструкції від 22.08.2022 № 8JBKLM8 та від 30.09.2022 № 25JBKLM9 (а.с. 66-67).

Щодо надання декларації відправника без урахування статті 254 МК України, тобто без перекладу та без проведенням верифікації, колегія суддів зазначає наступне.

Сама по собі митна декларація країни відправлення носить виключно інформаційний характер. Митна декларація країни відправлення, в розумінні ч. 2 ст. 53 МК України, не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість її декларант може подати за наявності.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

З метою вирішення питання практичної реалізації Угоди про інформаційне забезпечення між Держмитслужбою та Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати, 02.08.2010 підписано протокол, яким передбачено, зокрема, що експортна митна декларація на товари походженням з КНР може використовуватися митними органами України як додаткова довідкова інформація за умови верифікації такої декларації та її перекладу на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відтак, вимога органу доходів і зборів про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18, від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 у справі № 640/4941/19.

Проте, відповідачем не надано доказів на підтвердження звернення до позивача з вимогою про необхідність надання перекладу на українську мову документів, які були подані до митного оформлення, з обґрунтуванням необхідності перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації (із зазначенням про те, які саме відомості необхідно перевірити або підтвердити).

Отже, така експортна митна декларація використовується митними органами виключно як додаткова довідкова інформація.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з декларації країни відправлення (а.с. 57) можливо встановити одержувача товару «Auto Trend», а також сам товар, що постачався, його кількість та ціну, оскільки у декларації вказано номер інвойсу № JQ20220810.

Тобто, декларант подав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни товару і зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню. У свою чергу відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Щодо посилання митного органу на відсутність верифікації експортної митної декларації відповідно до вимог листа ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, колегія суддів зазначає, що проведення верифікації експортної митної декларації не передбачено положеннями чинного МК України або інших законів, а передбачене лише листом ДСМУ від 08.10.2010 №11/2-10.16/11627-еп.

Зазначений лист адресований начальникам регіональних митниць, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, носить суто інформаційний характер та передбачений лише для митних органів, і не містить жодного правового обов`язку ані для громадян України, ані для суб`єктів господарювання.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача в цій частині також є необґрунтованими.

Щодо ненадання декларантом інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, колегія суддів вказує, що, враховуючи положення ч.ч. 2, 3 ст. 53 МК України, позивач не має обов`язку надавати інформацію щодо угод на подібні та ідентичні товари.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість.

Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що: дата оформлення митної декларації країни відправлення раніше дати видачі поданого до митного контролю коносаменту, а саме експортна митна декларація країни відправлення № 19940467 датована 09.01.2023, а -коносамент № SZX2.01.2023; інший номер коносаменту зазначений в декларації країни відправлення, а саме - в експортній митній декларації країни відправлення № 19877855 зазначений коносамент № EGLV09В, тоді як до митного оформлення наданий коносамент № SZX230162728 20.01.2023; не були надані проформи- інвойси (відповідно до п. 2.2, 5.2 контракту від 10.08.2022 № SR10082022), які зазначені у платіжних дорученнях № 25, № 8; відсутній рахунок та платіжні документи на фрахт з Китаю до Польщі; не надано договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 07.02.2023 № ЄФ568023; не надано відомості щодо страхування вантажу під час транспортування, що передбачено п. 5.26 договору на транспортно-експедиційне обслуговування від 07.02.2023 № ЄФ568023, оскільки вказані доводи не були наведені митним органом у рішенні про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023.

Колегія суддів зазначає, що суд не має права досліджувати обставини, які не були предметом дослідження контролюючого органу при прийнятті рішення про відмову у реєстрації податкової накладної.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Харківської митниці ВП Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000155/2 від 21.03.2023 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має врахувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги № 87 від 03.04.2023, додаткову угоду № 4 від 24.04.2023 до договору про надання правової допомоги № 87 від 03.04.2023, ордер серія АР № 1118655 від 28.04.2023, акт приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 87 (а.с. 16-21), платіжна інструкція № 10651 від 04.05.2023, рахунок фактура № ЛО-000003 від 02.05.2023 (а.с. 149-150).

Відповідно до додаткової угоди № 4 від 24.04.2023 до договору № 87 від 03.04.2023 про надання адвокатським бюро правової допомоги, ТОВ «АВТО ТРЕНД» та Адвокатське бюро «ЛОНЧАК» визначили наступні умови та вартість надання правової допомоги: виконавець зобов`язується здійснити наступні дії щодо оскарження актів індивідуальної дії щодо оскарження актів індивідуальної дії рішень про коригування митної вартості товарів, прийнятих ВП Харківською митницею Державної митної служби України: UA807000/2023/000155/2 від 121.03.2023.

Дії по оскарженню включають в себе: складання позовної заяви 5 000.00 грн; складання інших необхідних процесуальних документів в ході розгляду справи в суді (заяв, клопотань, відповіді на відзив, заперечення, т.і.) в рамках доручення 1 000.00 грн (в разі наявності); участь у судових засіданнях по справі з розрахунку 1 000.00 грн за 1 судове засідання (в разі наявності).

Вартість послуг становить 5 000.00 (п`ять тисяч) гривень.

Порядок оплати сторонами визначено в наступному порядку: оплата в сумі 5 000.00 грн до 31.05.2023.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

В даному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. В відзиві на позов відповідачі лише просять судові витрати покласти на позивача.

З огляду на вищевикладене, відсутність заперечень відповідача, враховуючи складність справи, її значення для позивача та обсяг наданих послуг, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, з урахуванням співмірності витрат на оплату послуг адвоката, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці ВП Державної митної служби України на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 5 000.00 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, з урахуванням вимог ст. 139 КАС України, правомірно здійснено розподіл судових витрат.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Курило