Справа № 308/11321/24
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судових засідань Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковальчук Олеся Василівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

04.07.2024 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковальчук О.В., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що згідно з постановою (номер відсутній) від 23.06.2024 про накладення штрафу за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що він протягом останніх п`яти років не проходив військово-лікарську комісію, чим порушив п. 3.2 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 №402.

Вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Зазначає, що ОСОБА_1 прописаний в м. Каневі. Приїхав взимку з м. Канева і одразу по повістці пішов в ІНФОРМАЦІЯ_6. Там йому відмовили в постановці на облік. Весною 2024 року він встановив Резерв+ та побачив, що потрібно звернутися в ІНФОРМАЦІЯ_6, де знову ставити його на облік не схотіли. Згодом він поїхав в Канів, там виписали штраф, за те, що до цього не стояв на обліку (3400 грн.), квитанція штрафу і скріншот онлайн черги, що він пройшов ВЛК надається. На облік в м. Каневі не вдалося поставити, оскільки оператора Оберігу не було, та потрібно було очікувати декілька тижнів, тому він повернувся в м. Сваляву. 21.07.2024 він поїхав по справах в м. Ужгород. Приблизно о 9.00 год. його затримали у с. Барвінок. При затриманні він погодився поїхати в ІНФОРМАЦІЯ_7, щоб вони перевірили і переконалися, що він в процесі уточнення даних. У нього були при собі заява на проходження альтернативної служби та довідка, що він є Свідком Єгови. Батько позивача, ОСОБА_2 пішов у ІНФОРМАЦІЯ_5 та звідти зробив дзвінок до позивача. Зі сторони батька у дзвінку брав участь комісар підполковник ОСОБА_3 , зі сторони позивача - представник ІНФОРМАЦІЯ_7. Комісар ОСОБА_3 підтвердив, що позивач знаходиться в процесі уточнення даних. Позивача не відпустили і тримали довго, а потім відправили ще раз на ВЛК. Після швидкого проходження ВЛК його відправили в ІНФОРМАЦІЯ_8 і там він довго чогось чекав, а потім приблизно о 19.45 год. з ним втратився зв`язок. Оскільки зв`язок не відновлювався, його рідний брат ОСОБА_5 вирушив до нього в ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибув до ІНФОРМАЦІЯ_9 приблизно о 22.45 год., але зв`язатися з ним так і не зміг. Співробітники ТЦК сказали, що він тут. Потім приблизно о 23.45 год. йому сказали, що він говорить з офіцерами. Потім приблизно о 01.20 год. йому сказали, що його повезли до воєнної частини у АДРЕСА_1. 22.07.2024 о 01:46 год. ОСОБА_6 зателефонував на 102, щоб повідомити про незаконне утримання або викрадення брата. З ним говорила оператор 102 ОСОБА_7 . Номер картки звернення був 14 22 60 576. ОСОБА_6 викликав патрульну поліцію. О 02.00 год. приїхали поліцейські. В наряді були: ОСОБА_8 (жетон НОМЕР_5) та ОСОБА_9 (жетон НОМЕР_6), на автомобілі із номерним знаком НОМЕР_2 . Наряд підтвердив, що позивача відправили до частини у АДРЕСА_1. Тому о 02.38 год. ОСОБА_6 знову зателефонував на 102. Слухавку знову взяла оператор ОСОБА_7 і номер картки звернення був 14 22 7000 8. Оскільки ОСОБА_6 було відомо про щирі релігійні переконання позивача, про які він неодноразово заявляв, що не погоджується воювати і про те, що має при собі заяву на проходження альтернативної невоєнної служби і довідку, що є Свідком Єгови, він повідомив про злочин: викрадення брата і викликав слідчо-оперативну групу. Приблизно о 03.00 год. приїхала слідчо-оперативна група у складі ОСОБА_10 (жетон НОМЕР_8) та ОСОБА_18 (жетон НОМЕР_7) на автомобілі із номерним знаком НОМЕР_3 . ОСОБА_6 заповнив заяву про злочин, а також погодився з поясненням від слідчо-оперативної групи. Вранці о 09.05 год. йому додзвонилася його мати ОСОБА_11 та зі слів позивача вона зрозуміла, що з ним поводилися жорстоко в ІНФОРМАЦІЯ_8. Потім з позивачем зник зв`язок. О 15.13 год. дружина брата ОСОБА_12 - ОСОБА_13 спробувала дізнатися, що з позивачем через телефон довіри ІНФОРМАЦІЯ_10, опублікованого на офіційному онлайн ресурсі Сухопутних військ НОМЕР_9. За цим номером їй сказали, що з позивачем все добре і він у військовій частині. Приблизно о 16.45 год. тим самим номером зателефонував батько позивача - ОСОБА_2 . Слухавку підняв майор ОСОБА_14 . Батько заявив про викрадення сина. Після контакту з майором ОСОБА_14 , а також із представниками самої військової частини виявилося, що позивач ніколи не поступав в ту частину.

Представник позивача вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки відсутні докази обставин вчинення адміністративного правопорушення. Викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам, а протиправної, винної дії чи бездіяльності, вказаної в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 не вчинено.

Зауважує, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`ясовано обставин, які підлягали встановленню при розгляді справи відносно ОСОБА_1 .

Всупереч нормам діючого законодавства відповідачем повно, всебічно та об`єктивно не розглянуто справу про адміністративне правопорушення, зокрема, не прийнято до уваги те, що у вказаний в оскаржуваній постанові період ОСОБА_1 з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив військово-лікарську комісію та не ухилявся від органів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Підтвердження того, що позивач належним чином не з`являвся до ТЦК, відповідачем суду не надано. З огляду на зазначене, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

На підставі викладеного, просить визнати протиправною та скасувати постанову від 23.06.2024, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а справу при адміністративне правопорушення щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.07.2024 відкрито провадження у справі за даним позовом та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суддя зазначає, що ст. ст. 44, 45 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, яка розглядається, на веб-адресі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_16 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 23.06.2024 на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що 23.06.2024 о 10.00 год. він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де було встановлено, що останній протягом останніх п`яти років не проходив військово-лікарську комісію, чим порушив пункту 3.2 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 №402 (із змінами і доповненнями).

Зазначену постанову винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 23.06.2024, складеного офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_17 .

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24.02.2022 відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні" в Україні встановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. Згодом строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.

Положеннями статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку

Згідно з ч. 3 ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Відповідно до пп. 3.1., 3.2 глави 3 розділу ІІ наказу Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦКСП ВЛК ТЦКСП на збірних пунктах районних (міських) ТЦКСП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦКСП. Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦКСП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Підставою для прийняття спірної постанови стало те, що позивач протягом останніх п`яти років не проходив військово-лікарську комісію.

Суд зазначає що відповідачем дотримано вимог законодавства при винесенні оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, оскільки посадовою особою, яка її винесла, враховано характер вчиненого правопорушення, особу позивача, і накладено штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті.

Так, зміст викладеної фабули оскаржуваної постанови відображає диспозицію, викладену ч. 3 ст. 210 КУпАП з посиланням на відповідні норми закону.

Оспорювана постанова містить всі необхідні відомості, передбачені ст. 280 КУпАП, а саме: органом, що розглядав справу - ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем не прийнято до уваги те, що у вказаний в оскаржуваній постанові період він з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив військово-лікарську комісію та не ухилявся від органів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем долучено до позову: скріншот направлення з Е-health; копію квитанції про сплату адміністративного штрафу в сумі 3400 грн.; копію довідки від 08.01.2024 №856, виданої релігійною організацією «Релігійний центр Свідків Єгови», згідно з якою ОСОБА_1 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні; копію заяви ОСОБА_1 , адресованої начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з якою просить замінити військовий обов`язок на невійськову цивільну службу, застосувавши до нього ч. 4 ст. 35 Конституції України та дозволити продовжувати працювати у його поточній діяльності та займатися духовною і гуманітарною волонтерською роботою.

Разом з тим, суд зауважує, що предметом позову у даній адміністративній справі є оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23.06.2024 щодо ОСОБА_1 , згідно з якою на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період).

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі№536/583/17).

Аналізуючи вищенаведені правові положення, встановлено, що не проходження один раз на 5 років ВЛК суперечить чинному законодавству, адже Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 чітко регламентований такий прямий обов`язок проходити ВЛК.

Суд зазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказаних критеріїв було дотримано відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП, жодних доказів щодо упередженого ставлення до позивача чи перевищення повноважень, судом не встановлено.

Адміністративне стягнення накладено на позивача станом на дату вчинення правопорушення у розмірі, визначеному санкцією ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, позивачем не надано будь-яких належних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а відповідачем доведено правомірність свого рішення, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із положеннями ст. 139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати у справі, а враховуючи встановлену відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача судових витрат у справі.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 139, 286, 288, 293 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Ковальчук Олеся Василівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов