Справа № 380/18197/23
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 рокусправа № 380/18197/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання витини дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), додаткової грошової винагороди та премії за січень 2023 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) додаткову грошову винагороду та премію за січень 2023 року.

Ухвалою від 09.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.09.2023 визнав неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання витини дії, наведені у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду; у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовив; позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання витини дії повернув позивачу.

За наслідками апеляційного оскарження, Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 14.12.2023 апеляційну скаргу представника адвоката Добушовського Ореста Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнив; ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 380/18197/23 - скасував та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У постанові 8ААС від 14.12.2023 вказано "Отже, із розглядуваним позовом представник позивача звернувся 04.08.2023, тобто, в межах тримісячного строку, установленого ч.1 ст.233 КЗпП України, а відтак строк звернення до суду не пропущений."

Ухвалою від 22.01.2024 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що через проведення службового розслідування позивача не перевели до іншої військової частини у грудні 2022 року. У зв`язку з тривалістю службового розслідування, повідомили, щоб позивач писав рапорт на відпустку. 27.12.2022 позивач написав рапорт про надання відпустки строком на 30 календарних днів, проте в наказі зазначили, що відпустка надасться лише на 17 днів, так як 13 днів я перебував у розташуванні військової частини. Позивач повідомив командування частини, що так як відпустка надана на 30 календарних днів, то повернеться у частину після завершення саме 30 днів. 28.01.2023 позивач прибув у розташування військової частини НОМЕР_1 після 30 денної відпустки та довідався, що позивачу не виплатять грошового забезпечення в частині додаткової грошової винагороди та премії за січень 2023 року. Більше того, 15.03.2023 на підставі повідомлення командира частини АДРЕСА_1 ) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Львові внесено відомості в ЄРДР про вчинення мною кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, згідно якого з 16 січня 2023 року до 27 січня 2023 року у м. Яворів Львівської області виявлено відсутність на військовій службі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 . Проте, постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) закрито кримінальне провадження за № 0000108 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. 24.05.2023 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із рапортом про виплату грошового забезпечення в частині додаткової грошової винагороди та премії за січень 2023 року. Однак, відповіддю від 26.05.2023 № 7449 відмовлено у такій виплаті у зв`язку з тим, що «оскільки службовим розслідуванням та наказом командира військової частини НОМЕР_1 №428-ОД встановлено факт відсутності на службі, то у військової частини відсутні підстави для виплати додаткової грошової винагороди та премії за січень 2023 року.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 02.02.2024 (вх. № 8907ел), у якому зазначає, що старший лейтенант ОСОБА_1 з 05.07.2022 по 02.08.2022 - перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із отриманим пораненням, з 23.08.2022 по 28.09.2022 - перебував на стаціонарному лікуванні, з 19.11.2022 по 16.12.2022 - перебував на стаціонарному лікуванні, 27.12.2022 по 13.01.2023 - перебував у відпустці за станом здоров`я (на підставі довідки ВЛК № 1112/4086 від 14.12.2022). СЗЧ з 16.01.2023 по 27.01.2023 - наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 16.01.2023 № 13, наказ командира військової частини (по стройовій частині) від 28.01.2023 № 25, наказ командира військової частини від 08.02.2023 № 428-ОД. Таким чином за січень 2023 року додаткова винагорода та премія позивачу не виплачувалась, так як він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . При прийняті такого рішення військова частина керувалась Пунктом 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затверджених наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.05.2022 № 127, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призваного по мобілізації відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 08.05.2022 № 202, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби, з 13.05.2022 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою ВЛК від 14.12.2022 ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.12.2022 № 343 офіцера резерву запасної роти військової частин НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , вважати таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою у місто Миколаїв Стрийського району Львівської області на 17 днів з 28 грудня 2022 року по 13 січня 2023 року.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2023 № 150-АД заступником командира запасної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 проведене службове розслідування з метою встановлення причин та умов самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 (без зброї), офіцером резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2023 № 428-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли відсутності на службі без поважних причин старшого лейтенанта ОСОБА_1 » встановлений факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 16 січня 2023 року по 27 січня 2023 року.

Також у п. 5 вказаного наказу зазначено, що Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 :

на підставі пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26 червня 2018 року №745/32197 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 в період з 16 січня 2023 року по 27 січня 2023 року без поважних причин терміном понад 10 діб не виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби офіцеру резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 за січень2023 року в повному обсязі;

відповідно до пункту 9.4 Доручення Міністра оборони України № 912/з/29 від 23 червня 2022 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 в період з 16 січня 2023 року по 27 січня 2023 року без поважних причин терміном понад 10 діб не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» офіцеру резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 за січень 2023 року в повному обсязі.

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Перунов Владислав Анатолійович, розглянувши матеріали кримінального провадження за № 0000108 від 15.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК У країни (підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3241вих від 08.03.2023 про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_1 ) прийняв постанову від 14.04.2023 якою кримінальне провадження за № 0000108 від 15.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо нарахування та виплати додаткової грошової винагороди та премії за січень 2023 року.

Листом від 26.05.2023 № 7449вих відповідач повідомив, що оскільки службовим розслідуванням та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2023 № 428-ОД встановлений факт відсутності на службі, то у військової частини НОМЕР_1 відсутні підстави для виплати додаткової грошової винагороди та премії за січень 2023 року.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати у премії та додаткової грошової винагороди за січень 2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 2, 3 вказаної статті Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 № 260.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку від 07.06.2018 № 260, в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать, у тому числі премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, у тому числі, винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту).

Згідно з пунктом 15 Порядку від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

У пункті 17 розділу І Порядку від 07.06.2018 № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Порядок преміювання військовослужбовців врегулюваний розділом XVI Порядку від 07.06.2018 № 260.

Пунктами 1, 3 розділу XVI Порядку від 07.06.2018 №260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Згідно з пунктом 5 Порядку від 07.06.2018 № 260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;

у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини;

у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення "зауваження", - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром;

у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість - за місяць, у якому було здійснено відрахування;

у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти або науково-дослідної установи - за місяць, у якому закінчилося навчання;

у разі звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем - з місяця, у якому надійшов витяг з наказу про звільнення;

у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності;

у разі скоєння у військовій частині аварій, подій, пов`язаних із загибеллю людей з вини військовослужбовців під час виконання ними службових обов`язків, чи злочинів - за місяць, у якому сталася аварія, подія, пов`язана із загибеллю людей.

Згідно з пунктом 7 Порядку від 07.06.2018 № 260 виплата щомісячної премії здійснюється із дня вступу до виконання обов`язків за посадами і до дня звільнення від виконання обов`язків за посадами, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами.

Також, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію»:

установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), розмір додаткової винагороди може бути збільшений відповідно до умов та розмірів, визначених Міністерством оборони, але не більше ніж до 50000 гривень.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З метою реалізації наданих повноважень, Міністром оборони України було врегульовано дане питання, шляхом підготовки телеграми від 23.06.2022 № 912/з/29, якою встановлено порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови № 168 на період дії воєнного стану.

Відповідно до п.п. 9.4 п. 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 щодо врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Таким чином, на день виникнення спірних правовідносин Міністерством оборони України було визначено, що до наказів на виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.

Поряд з цим, рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 за своєю правовою природою є його розпорядчим актом, який був доведений до відома телеграмами, що свідчить про обов`язковість його використання при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовців.

Виходячи зі спірних правовідносин, суд враховує, що підставою для позбавлення позивача премії та не виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, за січень 2023 року стало не самовільне залишення ОСОБА_1 військові частини.

Про позбавлення позивача вказаних видів грошового забезпечення у січні 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ відповідно від 08.02.2023 № 428-ОД.

Слід враховувати, що обставини самовільного залишення ОСОБА_1 військові частини мали місце з 16.01.2023 по 27.01.2023 та досліджувались під час службового розслідування за цим фактом.

Таким чином, непроведення позивачу преміювання та нездійснення виплати додаткової винагороди за обставинами правопорушення, що мали місце у січні 2023 року, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2023№ 428-ОД відбулось за наявності правомірних та обґрунтованих підстав.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування та виплати позивачу премії додаткового винагороди відповідно до Постанови №168 за січень 2023 р. у зв`язку із вчиненням ним дисциплінарного проступку.

При цьому, як свідчать обставини справи, позивач в установленому порядку не звертався до свого командира із рапортом про можливість відлучення з місця служби, позивач на лікування не направлявся та на підставі відповідного наказу у відпустці з 16.01.2023 по 27.01.2023 не перебував.

Суд також враховує, що у цій справі не оспорюється проведене службове розслідування, його висновки та прийнятий за його наслідками наказ про підтвердження обставин правопорушення.

За наслідком встановленого правопорушення та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.02.2023№ 428-ОД направлено в територіальне управління ДБР повідомлення про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_1 кримінального правопорушення, зареєстровано відповідне повідомлення у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Щодо посилань позивача, на те, що постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) закрито кримінальне провадження за № 0000108 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України ( у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення) суд зазначає таке.

Факт самовільного залишення військової частини, що може становити склад кримінального правопорушення, підлягає перевірці у відповідному кримінальному провадженні і може мати наслідок окремого, ніж дисциплінарного, виду відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження своїх правових позицій, суд дійшов переконання, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування та спростовуються наявними у справі доказами, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання витини дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 06.08.2024.

Суддя Кедик М.В.