Справа № 420/15934/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми у розмірі 360 250 грн. 18 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16.08.2023 по 09.05.2024 року на посаді курсанта. Відповідно до абзацу 7 пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Університету, і Відповідачем 16.08.2023 року, Відповідач взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу». Отже, після розриву контракту у Відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання.

Позивачем наголошено, що сума заборгованості складає 360 250 грн. 18 коп. Відповідач ознайомився із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в Університеті, про що свідчить його власноручний підпис під Загальним розрахунком за № 992 від 09.05.2024 року, проте добровільно відшкодувати витрати на його утримання в Університеті не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування з Університету відмовився, оскільки свій підпис під відповідним зобов`язанням не поставив, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою судді від 28.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Копія ухвали про відкриття провадження від 28.05.2024 року була направлена відповідачу на адресу його реєстрації та адресу перебування, зазначену в адміністративному позові.

03.07.2024 року до суду від відповідача повернулось поштове відправлення з вкладеним, яке було направлено на адресу реєстрації позивача, що не вручено адресату з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.127 КАС України часом вручення повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч.11 ст.126 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Електронний примірник ухвали суду від 28.05.2024 року було надіслано 31.05.2024 року на електронну адресу відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, 03.06.2024 року на офіційному веб-порталі судової влади України було розміщено оголошення про відкриття провадження по справі №420/15934/24 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Таким чином, відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 28.05.2024 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на момент розгляду справи відзив на адміністративний позов до суду не надходив.

Частиною 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2) - є державним військовим навчальним закладом, в підпорядкуванні Міністерства оборони України.

З матеріалів справи вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в період з 16.08.2023 по 08.05.2024 року проходив навчання та військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, 16.08.2023 року між Міністерством оборони України в особі Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - Контракт).

Відповідно п. 1 Контракту курсант добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу. військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною Десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з п. 3 Контракту курсант добровільно бере на себе зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через систематичне невиконання умов контракту, або невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану).

11.04.2024 року відповідачем подано рапорт про відрахування з університету через небажання продовжувати навчання.

Згідно витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 08.05.2024 року №135 молодшого сержанта ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати, з 09.05.2024 року припинено чинність контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

09.05.2024 року помічником Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №992, відповідно до якого, фактичні витрати, пов`язані з утриманням складають: по грошовому забезпеченню 317 456,79 грн., по продовольчому - 30 764,10 грн., по речовому - 0,00 грн., по медичному - 254,03 грн., по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0,00 грн., по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 11 775,26 грн., всього - 360 250,18 грн.

ОСОБА_1 ознайомлений з даним розрахунком 09.05.2024 року, про що свідчить підпис під ним.

Також вищезазначений розрахунок містить запис наступного змісту: "Зобов`язуюсь добровільно відшкодувати витрати на моє утримання в університеті не пізніше п`ятнадцяти днів з дати видання наказу про моє відрахування". Підпис ОСОБА_1 під даним зобов`язанням відсутній.

На переконання ІНФОРМАЦІЯ_2, після розриву контракту у ОСОБА_1 виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання за час навчання.

З огляду на те, що відповідач добровільно не сплатив суму відшкодування витрат на користь ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач просить суд стягнути дану суму у розмірі 360 250 грн. 18 коп., в якості відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII (надалі, також - Закон №1934-XII) визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно з статті 15 Закону №1934-XII, фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII (надалі, також Закон № 2232-XII), здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписи частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 2 вказаного Закону закріплено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (надалі по тексту також - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з вимогами пункту "ж" частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Так, за приписами частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності), в інших випадках, передбачених законом, та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського або офіцерського складу після закінчення відповідно закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "з", "и" пункту 1, підпунктів "д", "е", "ж", "з" пункту 2 та підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі фахової передвищої військової освіти, вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, відповідно до порядку та умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України 12.07.2006 затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти» № 964 (надалі, також Порядок № 964).

Пунктом 1 Порядку № 964 передбачено, що цей порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (надалі, також - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", ";з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4 Порядку № 964).

На виконання вищевказаного пункту 3 Порядку № 964 Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ від 16.07.2007 за № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений "Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" (надалі - Порядок № 419/831/240/605/537/219/534).

Підпунктом 1.1 пункту 1 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534 визначено, що даний Порядок розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (надалі по тексту також - міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу, у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.

Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 вказаного Порядку зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання.

У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ (абзац 3 підпункту 2.3 пункту 2 Порядку).

Пунктом 7 Порядку № 964, визначено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено, що 16.08.2023 року між Міністерством оборони України в особі Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Відповідно до положень контракту від 16.08.2023 року про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, ОСОБА_1 добровільно взято на себе зобов`язання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу. військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною Десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Проставлений підпис молодшого сержанта ОСОБА_1 на вказаному Контракті свідчить про ознайомлення останнього, станом на момент його укладення, про обов`язок відшкодування таких витрат у разі виникнення вищевказаних обставин.

11.04.2024 року відповідачем подано рапорт про відрахування з університету через небажання продовжувати навчання.

Згідно витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 08.05.2024 року №135 молодшого сержанта ОСОБА_1 відраховано від подальшого навчання через небажання продовжувати, з 09.05.2024 року припинено чинність контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

09.05.2024 року помічником Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №992.

ОСОБА_1 ознайомлений з даним розрахунком 09.05.2024 року, про що свідчить підпис під ним. Проте, добровільно відшкодувати витрати на його утримання в Університеті не пізніше 15 днів з дати видання наказу про відрахування з Університету відмовився, оскільки свій підпис під відповідним зобов`язанням не поставив.

Суд зазначає, що вказаний розрахунок містить витрати на грошове забезпечення відповідача, на продовольче забезпечення, на медичне забезпечення, на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, які включаються до фактичних витрат, пов`язаних з його утриманням, і підписаний ним без зауважень.

При цьому, суд вказує, що питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у даній справі, а отже, суд не має процесуальних повноважень здійснювати їх правовий аналіз.

Враховуючи обставини справи та положення вище наведених норм законодавства, відповідач має відшкодувати ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Доказів того, що відповідач відшкодував витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі, або розпочав їх відшкодування, до суду не надано, а тому суд дійшов до висновку, що ці витрати підлягають стягненню з нього в судовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення витрат у розмірі 360 250 грн. 18 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, інші судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у період з 08.07.2024 року по 02.08.2024 року у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 05 серпня 2024 року (перший робочий день).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 229, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 суму у розмірі 360 250 (триста шістдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн. 18 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук