Справа № 120/2645/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 серпня 2024 р. Справа № 120/2645/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправними дій відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у період з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року у розмірі по 100 000 грн пропорційно із розрахунку на місяць; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення у розмірі по 100 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць з урахуванням попередньо виплачених сум додаткової винагороди за період часу з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року; стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у відповідача та наказом №349 від 01.12.2023 року його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Водночас, під час проходження служби 01.05.2022 року в ході виконання бойового завдання біля н.п. Олександрівка Краматорського району Донецької області позивач отримав мінно-вибухову травму, у зв`язку з чим тривалий час проходив лікування та перебував у відпустках за станом здоров`я (періоди з 01.05.2022 року по 23.08.2022 року, з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року). Позивач зауважує, що має право на отримання додаткової винагороди, що передбачена постановою КМУ №168 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 грн. за всі періоди перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я. Однак вказана винагорода виплачена відповідачем лише за період з 01.05.2022 року по 23.08.2022 року. Відтак, вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за періоди з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

31.05.2024 року за вх.№ 32235/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що відповідно до вимог постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 ним нараховувалась та виплачувалась позивачеві додаткова винагорода під час дії воєнного стану у період з 02.05.2022 року по 15.11.2022 року пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранення під час захисту Батьківщини та періоду перебування у відпустці для лікування після отриманого тяжкого поранення. Стосовно періоду перебування позивача на лікуванні з 10.01.2023 року по 06.10.2023 року відповідач зауважує що, згідно з виписками з медичних закладів, стаціонарне лікування позивача з 10.01.2023 року по 06.10.2023 року пов`язане з двома факторами: 1. з наслідками мінно-вибухової травми, отриманими під час бойових дій; 2. з наслідками вогнепального сліпого уламкового поранення м?яких тканин правої сідничної ділянки з вогнепальним уламковим переломом правого сідничного горба, внутрішньо-суглобового заднього краю вертлюжної впадини, відрив сідничної ості праворуч у вигляді остеомієліту сідничної кістки справа, норицева форма. Абсцес сідниці справа (10.01.2023 року розкриття абсцесу). Тобто усі епікризи медичних установ містять діагнози, пов?язані з наслідками мінно-вибухової травми та з наслідками вогнепального сліпого уламкового поранення. Відповідач вказує, що з аналізу п. 1 постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров?я, а саме: 1. поранення (контузія, травма, каліцтво), пов?язані із захистом Батьківщини; 2. перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров?я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. При цьому, на переконання відповідача, позивач помилково вважає, що також має право на виплату винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров?я також внаслідок хвороби, пов?язаної із захистом Батьківщини. Відтак, відповідач вважає, що періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року не підлягають оплаті збільшеної до 100 000 грн винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров?я, оскільки вказані періоди є періодами хвороби, пов?язаної із захистом Батьківщини, а не поранення, як вимагає п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168. Враховуючи викладене, відповідач вказує не необґрунтованість заявлених позовних вимог. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

06.06.2024 року за вх.№33561/24 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наведено заперечення щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві, та підтримано заявлені позовні вимоги.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу №43 від 09.02.2022 року позивач з 09.02.2022 року проходив військову службу у відповідача.

Згідно довідки відповідача № 899 від 14.08.2024 року позивач в період з 24.02.2022 року 02.05.2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій

Так, 01.05.2022 року під час проходження служби в ході виконання бойових завдань біля н.п. Олександрівка Краматорського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу позивач отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне сліпе осколкове поранення правої сідничної ділянки з переходом на кульшову западину, що підтверджується довідкою відповідача №288 від 07.11.2023 року про обставини травми.

З 02.05.2022 року по 07.05.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в м. Дніпро в КП «Обласна клінічна лікарня ім. Мечникова м. Дніпро Дніпропетровської області, де я проходив лікування до 07.05.2022 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №е4759; з 07.05.2022 року позивача перевели в м.Кропивницький для стаціонарного лікування до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», де він перебував до 03.08.2022 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1084.

В подальшому в період з 03.08.2022 року по 23.08.2022 року позивач проходив лікування в КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2904.

23.08.2022 року військово-лікарською комісією при КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» проведено медичний огляд позивача, за результатами якого винесено постанову у формі довідки, в якій зазначено діагноз та причинний зв`язок поранення. Зокрема вказано, що отримане позивачем 01.05.2022 року поранення пов`язане з проходженням служби і така травма є важкою. ВЛК рекомендовано надання позивачеві відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

На підставі наказу відповідача №253 від 07.09.2022 року позивачеві надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року.

18.10.2022 року позивач був оглянутий військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 , відповідно до довідки якої від 18.10.2022 №1881 визначено, що позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у в/ч НОМЕР_3 .

В період з 27.10.2022 року по 02.11.2022 року, з 02.11.2022 року по 15.11.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується відповідними виписками із медичної карти стаціонарного хворого №18636 та №*33.

??????07.11.2022 року відповідачем видано довідку про обставини травми №288, відповідно до якої позивач під час проходження служби в ході виконання бойових завдань 01.05.2022 року біля н.п. Олександрівка Краматорського району Донецької області отримав вогнепальне осколкове поранення правої сідничної ділянки з вогнепальним переломом правої сідничної кістки з переходом на кульшову западину; дефект сідничного м?язу.

13.12.2022 року гарнізонною військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_3 проведено медичний огляд позивача для визначення ступеня придатності до військової служби (свідоцтво про хворобу №7384). Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв?язок захворювання (поранення, контузії, каліцтва): наслідки вогнепальних осколкових сліпих поранень (01.05.2022 року) правого кульшового суглобу та тазу, акубаротравми обох вух y вигляді повільноконсолідуючого вогнепального багатоуламкового перелому правої сідничної кістки та заднього краю правої кульшової западини, післятравматичної нейропатії верхнього та нижнього сідничних нервів справа з помірним руховим, чутливими та трофічними розладами у вигляді гіпотрофії м`язів правого стегна, нестійкої післятравматичної контрактури правого кульного суглобу з тимчасовим порушенням функції, двобічної хронічної сенсоневральної приглуховатості при сприйнятті шепітної мови 3 м правим вухом та 2 м лівим вухом. Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року поранення тяжкого ступеню. Поранення, ТАК, пов?язане із захистом Батьківщини. Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, тощо: на підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб непридатний до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

????У зв?язку із погіршенням стану здоров?я внаслідок поранення, пов?язаного з захистом Батьківщини, з 10.01.2023 року по 12.01.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідною випискою із медичної карти стаціонарного хворого №25. ????

3 12.01.2023 року по 15.02.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується випискою стаціонарного хворого №562.

????3 15.02.2023 року по 06.03.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 АДРЕСА_4 , що підтверджується відповідною випискою із медичної карти стаціонарного хворого №178.

????3 06.03.2023 року по 06.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області, про що свідчить перевідний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №1172.

З 06.04.2023 року по 10.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, що підтверджується відповідним перевідним епікризом №2861.

????3 10.04.2023 року по 21.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної роти реабілітації хірургічного профілю ш/ч НОМЕР_6 , що підтверджується відповідним виписним епікризом №644. ????

3 21.04.2023 року по 01.05.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні гнійної хірургії клініки ушкоджень Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», що підтверджується відповідним виписним епікризом №581.

????3 01.05.2023 року по 02.05.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується відповідним перевідним епікризом в інший лікувальний заклад №5860.

????3 02.05.2023 року по 19.05.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується відповідною випискою із медичної карти стаціонарного хворого №6406

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» від 17.05.2023 року №52/2 позивачеві 17.05.2023 проведено медичний огляд. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв?язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): відкрита рана правої сідниці та нижньої частини спини із переломом сідничної кістки (наслідки вогнепального поранення від 01.05.2023 року). Поранення, ТАК, пов?язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 78 графи II Розкладу хвороб - потребує відпустки за станом здоров?я на 30 календарних днів.

На підставі наказу відповідача №143 від 19.05.2023 року позивачеві надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 19.05.2023 року по 17.06.2023 року.

27.06.2023 року військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 проведено медичний огляд позивача, що підтверджується довідкою №7919. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв?язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки вогнепальних осколкових сліпих поранень (01.05.2022 року) правого кульшового суглобу та тазу з вогнепальним багато уламковим переломом правої сідничної кістки та заднього краю правої кульшової западини, лікованих оперативно, у вигляді консолідованого вогнепального перелому заднього краю правої кульшової западини та правої сідничної кістки з кістковим дефектом та двома неконсолідованими кістковими уламками з больовим синдромом, стійкою комбінованою контрактурою правого кульшового суглобу та помірним порушенням функції; акубаротравматичне ураження вух без наслідків. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 року №370 травма тяжкого ступеню. Травма, ТАК, пов?язана із захистом Батьківщини.

Позивача визнано признаний непридатним до служби в ДШВ та обмежено придатним до військової служби.

3 02.08.2023 року по 28.08.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації та відновлювального лікування в/ч НОМЕР_6 . шо підтверджується виписним епікризом №1453.

3 09.09.2023 року по 06.10.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації та відновлювального лікування в/ч НОМЕР_6 , що підтверджується відповідним виписним епікризом №1729.

Отже, в період з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року позивач, у зв`язку із отриманням поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, перебував на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я.

Як зазначає позивач, за вищевказаний період він має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, водночас відповідач виплату такої винагороди не здійснив.

Згідно довідок №319/ФС та №320/ФС позивачеві за вересень, жовтень 2022 року додаткова винагорода не виплачена, за листопад 2022 року виплачено додаткову винагороду в розмірі 104 947, 70 грн, за грудень 2022 року - 30 000 грн, за січень 2023 року - 30 000 грн, за лютий-вересень 2023 року - 0, 00 грн.

Таким чином, вважаючи протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за періоди з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 18.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зауважує, що відповідачем у відзиві порушується питання дотримання позивачем строку звернення до суду.

Суд не приймає до уваги такі посилання відповідача, оскільки приписами ч. 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції чинній з 19.07.2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Положення ст. 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.09.2023 року у справі №620/1201/23.

Суд зауважує, що наказом відповідача №349 від 01.12.2023 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом 29.02.2024 року (дата оформлення поштового відправлення), то ним не пропущено, визначений ст. 233 КЗпП України, строк.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Ст. 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 1 і 2 ч. 4 ст. 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений у Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за змістом пункту 2 розділу І якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги).

У п. 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також пункт 1 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Таким чином, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану. Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. З наведеного слідує, що умовами виплати додаткової винагороди законодавець визначив пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Суд зауважує, що вжите у Постанові №168 формулювання «відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії» має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.

Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - «відпустка за станом здоров`я», передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом «відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії», передбаченій Постановою №168.

Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз. 4 п. 1 Постанови №168.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач 01.05.2022 року в ході виконання бойових завдань біля н.п. Олександрівка Краматорського району Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу отримав мінно-вибухову травму, вогнепальне сліпе осколкове поранення правої сідничної ділянки з переходом на кульшову западину, що підтверджується довідкою відповідача №288 від 07.11.2023 року про обставини травми.

У зв`язку з вказаним пораненням позивач перебував на стаціонарному лікуванні у наступних періодах та у таких закладах охорони здоров`я: з 02.05.2022 року по 07.05.2022 року в КП «Обласна клінічна лікарня ім. Мечникова м. Дніпро; з 07.05.2022 року по 03.08.2022 року - в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради»; з 03.08.2022 року по 23.08.2022 року - КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради»; з 27.10.2022 року по 02.11.2022 року, з 02.11.2022 року по 15.11.2022 року - в КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги»; з 10.01.2023 року по 12.01.2023 року - у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_3 ; з 12.01.2023 року по 15.02.2023 року - у КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги»; з 15.02.2023 року по 06.03.2023 року - у військовій частині НОМЕР_5 АДРЕСА_4 ; з 06.03.2023 року по 06.04.2023 року - у КНП «Немирівська міська лікарня» Немирівської міської ради Вінницької області; з 06.04.2023 року по 10.04.2023 року - у військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону; з 10.04.2023 року по 21.04.2023 року - у відділенні медичної роти реабілітації хірургічного профілю в/ч НОМЕР_6 ; з 21.04.2023 року по 01.05.2023 року - у відділенні гнійної хірургії клініки ушкоджень Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь»; з?? 01.05.2023 року по 02.05.2023 року - у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону; ????з 02.05.2023 року по 19.05.2023 року - у хірургічному відділенні ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги»; з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року - у відділенні медичної реабілітації та відновлювального лікування в/ч НОМЕР_6 ; з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року - у відділенні медичної реабілітації та відновлювального лікування в/ч НОМЕР_6 .

Суд зауважує, що в усіх виписках з медичної карти позивача зазначено основний діагноз, з яким він у вищевказані періоди перебував на стаціонарному лікуванні, - наслідки вогнепального сліпого уламкового поранення (01.05.2022 року) м`яких тканин правої сідничної ділянки; вогнепальний багатоуламковий перелом правого сідничного горба, внутрішньо-суглобовий заднього краю вертлюгової впадини, відкрив сідничної осі праворуч, що дає підстави однозначно стверджувати про те, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні саме внаслідок поранення, отриманого 01.05.2022 року.

Крім того, на підставі наказу відповідача №253 від 07.09.2022 року позивачеві надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року; на підставі наказу відповідача №143 від 19.05.2023 року позивачеві надано відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб з 19.05.2023 року по 17.06.2023 року (а не 18.06.2023 року як зазначає позивач).

Також постановами ВЛК поранення, отримане позивачем 01.05.2022 року, визнано як тяжке та ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Враховуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, пов`язаним із захистом Батьківщини, а також строку перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Водночас, згідно довідок №319/ФС та №320/ФС позивачеві за вересень, жовтень 2022 року додаткова винагорода не виплачена, за грудень 2022 року виплачено 30 000 грн, за січень 2023 року - 30 000 грн, за лютий-вересень 2023 року - 0, 00 грн.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а не дії як зазначає позивач.

При цьому, суд враховує, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З огляду на наведене, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непроведення нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, за період з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 17.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суду зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої, адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Відтак, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за період з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 17.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стосовно стягнення моральної шкоди, то суд зважає на таке.

Ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17.

Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у такому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд зазначає, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 11.08.2023 року у справі №300/64/19 вказав, що саме лише визнання судом протиправними дій, рішення чи бездіяльності відповідного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між його діями/рішеннями та заподіяною моральною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння цієї шкоди, між протиправністю дій/рішень та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним їх наслідком.

Для відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, доведенню підлягає, що протиправні дії/рішення чи бездіяльність заподіювача є причиною, а негативні наслідки, які виникли у потерпілої особи - безумовним їх наслідком.

Причинно-наслідковий зв`язок між рішеннями/діями відповідних органів та заподіянням моральної шкоди полягає в тому, що ця шкода є наслідком саме протиправності таких дій/рішень чи бездіяльності, а не якихось інших обставин, тобто перебувати у взаємозв`язку із предметом позову.

Суд наголошує, що реалізація права особи на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішенням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не може і не повинна бути інструментом збагачення такої особи за рахунок бюджетних коштів, а покликана виключно забезпечити компенсацію завданої моральної шкоди, у цьому випадку реальних душевних страждань.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Водночас, позивачем не надано суду жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із бездіяльністю відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи згаданих доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог щодо стягнення із відповідача моральної шкоди.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про його стягнення з відповідача.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про військовий обов`язок і військову службу», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 143, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, за період з 07.09.2022 року по 08.10.2022 року, з 27.10.2022 року по 15.11.2022 року, з 10.01.2023 року по 19.05.2023 року, з 20.05.2023 року по 17.06.2023 року, з 02.08.2023 року по 28.08.2023 року, з 09.09.2023 року по 06.10.2023 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, а також дням перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, за період з 28.11.2022 року по 18.03.2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.08.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна