Справа № 380/2107/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/2107/24 пров. № А/857/10198/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №380/2107/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, -

суддя в 1-й інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення 25.03.2024,

місце ухвалення рішення не зазначено,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі апелянт, відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугою років з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Національній поліції до грошового забезпечення;

- зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 28.07.2023 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Національній поліції до грошового забезпечення, тобто в розмірі 58% відповідних сум грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та подальшої виплати призначеної пенсії за вислугу років з урахуванням 5 відсотків, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ до грошового забезпечення, тобто в розмірі 58% відповідних сум грошового забезпечення відповідно до вимог чинного законодавства України. Листом ГУ ПФ України у Львівській області повідомлено про те, що підстави для зміни розміру пенсії відсутні. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки 20 років вислуги дає йому право на 58% відповідних сум грошового забезпечення, як особі звільненій зі служби за станом здоров`я.

Отже, позивач вважає, що має право на перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 58% відповідних сум грошового забезпечення, у зв`язку із чим просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №380/2107/24 позов задоволено повністю; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Національній поліції до грошового забезпечення; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 28.07.2023 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням 5%, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Національній поліції до грошового забезпечення, тобто в розмірі 58% відповідних сум грошового забезпечення; стягнуто з ГУ ПФ України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір на суму 1211,20грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, ГУ ПФ України у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що предметом спірних правовідносин є невірне, на думку позивача, визначення відсотків розміру грошового забезпечення при обчисленні пенсії.

Апелянт звернув увагу на те, що у даному випадку мова йде саме про страховий стаж, тобто врахування змішаного стажу при призначенні пенсії. Проте, аж ніяк про зарахування пільгового стажу до календарного.

Згідно з винятком з наказу по особовому складу від 03.11.2021 №489 о/с ГУ НП у львівській області календарна вислуга років на день звільнення зі служби становить 21 рік 09 місяців 17 днів, загальний стаж 27 років 04 місяці 25 днів.

Отже на час звільнення зі служби позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років на загальних підставах відповідно до п.«а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992.

ОСОБА_1 26.05.2021 призначена пенсія за вислугу років у розмірі 52% (за 25 років 50% +2% за 2 роки стажу) відповідних сум грошового забезпечення відповідно до п.«б» ст.13 Закону №2262-ХІІ, в редакції чинній на дату призначення пенсії.

Оскільки позивачу призначено пенсію відповідно до п.«б» ст.12 Закону №2262-ХІІ та при розрахунку розміру пенсії за вислугу років судом безпідставно застосовано норми п.«а» ст.13 Закону №2262-ХІІ.

ОСОБА_1 пенсія призначена, перерахована та виплачується відповідно до вимог законодавства.

Окрім того, згідно з законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, необхідною умовою для визначення розміру пенсії (обчислення відсотків грошового забезпечення) відповідно до п. «а» ст.13 Закону №2262-ХІІ є призначення пенсії відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ (наявність необхідної календарної вислуги років).

Апелянт просив скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.03.2024 у справі №380/2107/24 повністю. Поновити нове рішення, яким в задоволенні ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що юридично визначальним у даних правовідносинах є сам факт захворювання, яке спричинило подальшу непридатність до проходження служби, що було установлено у прямо передбачений спосіб, відповідно до діючого підзаконного нормативного акту Порядку №85, та зафіксовано у відповідному документі свідоцтві про хворобу, хоча формулювання непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час і містить розбіжність із формулюванням, викладеним у пункті 2 частини 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - непридатність до служби в поліції.

Однак, наявність такої розбіжності жодним чином не спростовує самого факту непридатності до подальшої служби через хворобу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та наявність підстав для задоволення позову.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП у Львівській області з 25.10.2006 по 25.05.2021 та був звільнений відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області від 25.05.2021 №183о/с за пунктом 2 ч.1 ст.77 ( через хворобу) Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію України».

Відповідно до Наказу ГУ НП у Львівській області від 03.11.2021 №489о/с внесено зміни до наказу ГУ НП від 25.05.2021р №183 о/с в частині визначення вислуги років в календарному обчисленні 21рік 09 місяців 17 днів.

Відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області від 04.11.2021 №492 о/с внесено доповнення в пункт Наказу ГУ НП від 25.05.2021 №183о/с в частині загального трудового стажу для призначення пенсії становить 27років 04 місяці 25 днів.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Львівській області як отримувач пенсії по вислузі років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі у розмірі 52 % (за 25 років 50 % + 2 % за 2 роки стажу) відповідних сум грошового забезпечення відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №2262 в редакції чинній на дату призначення пенсії.

Позивач 23.12.2023 звернувся із заявою до ГУ ПФ України в Львівській області про перерахунок йому пенсії з урахуванням додаткових 5% сум грошового забезпечення.

Листом від 08.01.2024 ГУ ПФ України у Львівській області повідомило позивача про те, що оскільки пенсію позивачу призначено відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №2262 в редакції чинній на дату призначення пенсії, тому підстави для перерахунку пенсії у розмірі 57 % відсутні.

Позивач не погодився з такими діями відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку №2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ)

Відповідно до вимог п.п.«а», «б» Закону №2262-ХІІ), пенсія за вислугу років призначається:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку.

Статтею 13 Закон № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (пункт «в» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).

Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу того, що позивачу призначено пенсію відповідно до п. «б» ст.12 Закону №2262-ХІІ, та, враховуючи факт звільнення його зі служби в поліції відповідно до наказу ГУ НП у Львівській області від 25.05.2021 №183о/с на підставі пункту 2 частини 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), на його переконання, у нього є право на обрахунок розміру пенсії відповідно до приписів п. «а» ст. 13 Закону №2262-ХІІ, з чим не погоджується відповідач.

Проаналізувавши норми ст.ст. 12, 13 Закону №2262-ХІІ, колегія суддів апеляційного суду вважає, що право на визначення розміру пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 13 Закону №2262-ХІІ мають лише особи, яким пенсію призначено відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ; особам, яким пенсію призначено на підставі п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, розмір пенсії визначається відповідно до вимог п. «б» ст. 13 Закону №2262-ХІІ, оскільки саме такий порядок чітко передбачений конструкціями зазначених норм Закону №2262-ХІІ.

Для обрахунку розміру пенсії відповідно до норм п. «а» ст. 13 Закону №2262-ХІІ, особа, яка звільнена у відставку за віком або за станом здоров`я, особа, звільнена зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнена зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу, - повинна отримувати пенсію відповідно до п. «а» ст. 12 Закону №2262-ХІІ.

Разом з тим, як підтверджується матеріалами справи, позивач станом на дату виходу на пенсію права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ не набув, відтак, відповідачем вірно призначено пенсію позивачу в розмірі, який передбачений п. «б» ст. 13 Закону №2262-ХІІ.

Особливу увагу слід звернути на те, що позивач не оскаржував призначення пенсії за п. «б» ст. 12 Закону №2262-ХІІ, а також її розмір відповідно до вимог п. «б» ст. 13 Закону №2262-ХІІ. Доказів зворотного до матеріалів справи не надано.

Отже, ОСОБА_1 фактично погодився з її призначенням та розміром.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду та задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №380/2107/24 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк