Справа № 140/5316/24
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/5316/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач-2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Позивач вказує, що 06.03.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області та рішенням №66 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проживав та працював у зоні гарантованого добровільного відселення з 09.10.1992 по 31.12.1992, що становить на 01.01.1993 00 років 02 місяці 22 дні, не зараховано період навчання по диплому та строкова військова служба, оскільки розташування учбового закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та не вказано місце проходження строкової військової служби.

Враховуючи наведене ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст. 55 Закону №796-XII оскільки не підтверджено проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 та з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Позивач вважає таке рішення відповідача-2 щодо відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку протиправним, оскільки він подав усі необхідні документи для призначення пенсії та весь період не зайнятий навчанням перебував у батьків, в місті Камінь-Каширський Волинської області.

Позивач також зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 роки не менше 3 років. При встановленні їй такого статусу та видачі відповідного посвідчення перевірено та підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, що, на думку позивача, є підставою для зменшення їй пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 27.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.28).

У відзиві на позовну заяву №0300-0902-8/34640 від 06.06.2024 (а.с.33-39) представник відповідача-1 заперечує проти позову та вважає його таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач-1 вказує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.03.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ. За принципом екстериторіальності вказана заява із доданими до неї матеріалами була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За результатами розгляду документів, встановлено: вік заявника 55 років 09 місяців 11 днів; страховий стаж становить 22 роки 07 місяців 07 днів, до страхового стажу зараховано всі періоди; документами підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з 09.10.1992 по 31.12.1992, що становить станом на 01.01.1993 00 років 02 місяці 22 дні.

Враховуючи наведене ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п.2 ст. 55 Закону №796-XII оскільки не підтверджено проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 та з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Згідно поданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 07 місяців 07 днів, до страхового стажу зараховано всі періоди. Позивачем надано посвідчення серія НОМЕР_1 від 04 червня 1993 року, яке засвідчує статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відповідно до довідки, виданої Камінь-Каширською міською радою Камінь-Каширського району Волинської області від 30.06.2023 №1986, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживає, і зареєстрований з 09.10.1992 року і по даний час за адресою: АДРЕСА_1 , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення III категорій відповідно до статті 14 (п.) Закону №976-ХІІ.

За записами трудової книжки НОМЕР_2 від 03.11.1992 позивач з 01.09.1983 по 25.06.1987 навчався в Володимир-Волинському технікумі гідромеліорації та механізації сільського господарства (запис №1); з 02.07.1987 по 27.06.1992 служба в армії (запис №2).

ОСОБА_3 в 1983 році вступив до Володимир-Волинського технікуму гідромеліорації та механізації сільського господарства і в 1987 році закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності механізація і електрифікація тваринництва, рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 23.06.1987 присвоєно кваліфікацію техніка електромеханіка, про що 25.06.1987 року видано диплом ЛТ №877123, реєстраційний №11892.

Згідно військового квитка НОМЕР_3 від 28.07.1987 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 02.07.1987 по 27.06.1990, відомості про місце проходження військової служби відсутні.

Таким чином, документами підтверджено факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 09.10.1992 по 31.12.1992, що становить на 01.01.1993 - 00 років 02 місяці 22 дні, не зараховано період навчання по диплому та строкова військова служба, оскільки розташування навчального закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та не вказано місце проходження строкової військової служби.

У поданих Позивачем документах відсутні належні та допустимі докази факту проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) по 01.01.1993 тривалістю 3 роки.

Зважаючи на відсутність доказів факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні радіоактивного забруднення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) по 01.01.1993 тривалістю понад 3 роки та відсутністю необхідного страхового стажу роботи, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області правомірно та обґрунтовано 14.03.2024 прийнято рішення №66 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відсутній період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 років та необхідного страхового стажу.

Відповідач-2 у поданому до суду відзиві на позовну заяву від 10.06.2024 (а.с.40-47) позов не визнає, та вказує, що оскільки ГУ ПФУ в Запорізькій області було уповноважене на розгляд конкретної заяви позивача про призначення пенсії від 06.03.2024, то територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений по розгляду питання щодо призначення пенсії в даному випадку може бути визначено лише ГУ ПФУ у Волинській області.

Позивач проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. 06.03.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до норм ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991.

Згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 22 роки 07 місяців 07 днів. Позивач проживав та працював у зоні гарантованого добровільного відселення з 09.01.1992р. по 31.12.1992р., що становить на 01.01.1993р. 00 років 02 місяця 22 дні, не зараховано період навчання по диплому та строкова військова служба, оскільки розташування учбового закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та не вказано місце проходження строкової військової служби.

За наслідками розгляду документів позивача відповідачем-2 до зони гарантованого добровільного відселення не було зараховано період навчання позивача у ОСОБА_4 технікумі з 01.09.1983р. по 25.06.1987р., оскільки місцезнаходження навчального закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Окрім того, період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Радянської армії з 02.07.1987р. по 27.06.1992р. відповідачем-2 не може бути зараховано до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, так як позивач у цей період не зазначені зоні. проживав та не працював y зазначеній зоні.

Отже, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Право на застосування положень ст. 55 Закону №796 щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Враховуючи зазначене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.03.2024 №06 за принципом екстериторіальності позивачу було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю підтвердження проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8), має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією від 04.06.1993 (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачами, період проживання позивача, в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджено довідкою №1986 від 30.06.2023, виданою Камінь-Каширською міською радою Камінь-Каширського району Волинської області, згідно якої ОСОБА_1 дійсно проживає і зареєстрований з 09.10.1992 року і по даний час, за адресою АДРЕСА_1 , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення ІІІ категорії відповідно до статті 14 (пункту 3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.10).

Позивач, відповідно до диплому серії НОМЕР_4 (а.с.13) у період з 1983 по 1987 роки навчався у Володимир-Волинського технікуму гідромеліорації і механізації сільського господарства та здобув кваліфікацію техніка-електромеханіка. Даний факт навчання підтверджується записом номер 1 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 03.11.1992 (а.с.19-22).

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_5 від 03.11.1992 та витягу із послужного списку прапорщика ОСОБА_1 старшого техніка роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_6 позивача було призвано на військову службу 05.07.1987, та 15.06.1992 року на підставі наказу ком. в/ч НОМЕР_7 від 15.06.1992 позивача було звільнено у запас (а.с.15).

Всі інші періоди трудової діяльності позивача зараховано до його страхового стажу, відповідно до рішення від 14.03.2024 №66 (а.с.23).

Як зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачами, позивач 06.03.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто ГУ ПФУ в Запорізькій області та рішенням №66 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проживав та працював у зоні гарантованого добровільного відселення з 09.10.1992 по 31.12.1992, що становить на 01.01.1993 00 років 02 місяці 22 дні, не зараховано період навчання по диплому та строкова військова служба, оскільки розташування учбового закладу не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення та не вказано місце проходження строкової військової служби.

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України імперативно визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Так абзацом першим частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №66 від 14.03.2024 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ вказано непідтвердження фактичного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01 січня 1993 року (а.с.23).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

При вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Системний аналіз наведених положень Закону №796-XII вказує на те, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року або не менше двох років на цю дату у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 04.06.1993 було видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3) як «громадянину, який потерпів від Чорнобильської катастрофи» (а.с.9).

З долученої до заяви про призначення пенсії відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 довідки про місце проживання №1986 від 30.06.2023, виданою Камінь-Каширською міською радою, слідує, що позивач з 09.10.1992 по даний час зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10). Довідка видана на підставі реєстру територіальної громади.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 м. Камінь-Каширський Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №66 від 14.03.2024 враховано період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 09.10.1992по 31.12.1992 згідно довідки про місце проживання, що станом на 01 січня 1993 року в сукупності становить лише 02 місяці 22 дні (а.с.23).

З вищенаведеного слідує, що надані позивачем довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані відповідним органом місцевого самоврядування, не підтверджують факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років (таке проживання становить лише 02 місяці 22 дні).

Крім того, з наданої позивачем копії трудової книжки серії НОМЕР_5 від 03.11.1992 встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1983 по 25.06.1987 навчався в Володимир-Волинському технікумі гідромеліорації та механізації сільського господарства (запис №1); з 02.07.1987 по 27.06.1992 служба в армії (запис №2) (а.с.19-22).

Згідно відомостей диплому серії ЛТ №877123 позивач в 1983 вступив до Володимир-Волинського технікуму гідромеліорації і механізації сільського господарства і в 1987 році закінчив повний курс по спеціальності механізація і електрифікація тваринництва (а.с.13).

Разом з тим, витягом із послужного списку позивача підтверджується дані трудової книжки відповідно до яких старшого техніка роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_6 було призвано на військову службу 05.07.1987, та 15.06.1992 року на підставі наказу ком. в/ч НОМЕР_7 від 15.06.1992 було звільнено у запас (а.с.15).

Необхідно зауважити, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 народився в м. Камінь-Каширський Волинської області (про що свідчать дані паспорта громадянина України а.с.7), інформація про місце та період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 01.07.1986 до 08.10.1992 відсутня. Відсутність такої інформації, підтвердженої належними та допустимими доказами, надання яких залежить виключно від позивача, позбавляє орган Пенсійного фонду встановити місце та період проживання позивача саме у зоні гарантованого добровільного відселення у вказаний період.

Таким чином, оскільки довідкою про місце проживання №1986 від 30.06.2023, виданою Камінь-Каширською міською радою підтверджено факт проживання (праці) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 всього лише 02 місяці 22 дні, при цьому докази про місце реєстрації (проживання) позивача у період з 01.07.1986 до 09.10.1992 відсутні (довідка органу місцевого самоврядування, господарська книга на домогосподарство батьків), то суд погоджується, що без відповідних доказів відповідач 1 був позбавлений можливості визначити наявність у позивача права на зниження пенсійного віку на відповідну кількість років.

Суд повторює, що однією з обов`язкових умов для призначення пенсії на умовах статті 55 Закону №796-XII є досягнення особою відповідного віку. Тобто, позивачу, який із заявою про призначення пенсії звернувся у віці 54 роки, пенсія може бути призначена у разі наявності підстав для зниження віку на 6 років.

Доказами, наданими ОСОБА_1 до відповідачів та до суду, не підтверджено його постійне проживання (праця, навчання, служба) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного часу для зниження пенсійного віку на 6 років, тому відсутні підстави для висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №66 від 14.03.2024 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 .

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справах подібної категорії, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17 та від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23.

При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до органу Пенсійного фонду за місцем проживання, надавши документи про місце його проживання у період з 01.07.1986 до 08.10.1992 та які усунуть невизначеність при перевірці виконання вимог, з якими закон пов`язує можливість призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов переконання про відмову у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (рішення №66 від 14.03.2024) та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити і виплачувати позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, ).

Суддя А.Я. Ксензюк