Справа № 260/177/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/177/24 пров. № А/857/9454/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної служби України з надзвичайниих ситуацій у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 260/177/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайниих ситуацій у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Ващиліним Р.О. в м. Ужгороді Закарпатської області 15.03.2024 в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області (далі Управління, ГУ ДСНС України у Закарпатській області, відповідач) в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ від 12.12.2023 року ГУ ДСНС у Закарпатській області (по особовому складу) № 468 «Про кадрові питання» про звільнення ОСОБА_1 із служби цивільного захисту за пунктом 176 підпунктом 1 (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 12.12.2023 року, з посади диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Закарпатській області з виключенням із списків особового складу ДСНС України та всіх видів забезпечення з 12 грудня 2023 року;

2) поновити позивача на службі на посаді диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Закарпатській області;

3) зобов`язати відповідача укласти з ОСОБА_1 контракт для проходження служби на 5 років;

4) стягнути з ГУ ДСНС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.12.2023 року по день фактичного поновлення на службі з розрахунку заробітної плати за травень 2022 року 12397,52 грн. та за червень 2022 року 12596,00 грн., де 409,73 грн. є середньоденний розмір;

5) стягнути з відповідача на користь позивача 2868,11 грн. з 06.12.2023 року по (409,73 грн. х 7) за період з 06.12.2023 року по 12.12.2023 року за невчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі;

6) стягнути з ГУ ДСНС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2022 року;

7) стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік - 12 календарних днів, за 2023 рік 28 календарних днів, грошове забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового, начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704) та наказу МВС України від 20.07.2018 року № 623 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту» (далі Наказ № 623), допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

8) стягнути з ГУ ДСНС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) за період з 08.03.2022 року по 12.12.2023 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 12.12.2023 року ГУ ДСНС у Закарпатській області (по особовому складу) № 468 «Про кадрові питання» про звільнення ОСОБА_1 із служби цивільного захисту за пунктом 176 підпунктом 1 (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 12.12.2023 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Закарпатській області із 13 грудня 2023 року.

Стягнуто з ГУ ДСНС України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 38104,89 грн.

Стягнуто з ГУ ДСНС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 2458,38 грн з 06.12.2023 року по 11.12.2023 року за невчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Зобов`язано ГУ ДСНС у Закарпатській області провести нарахування та виплату (з врахуванням раніше виплаченої суми) ОСОБА_1 грошової компенсації за 40 невикористаних календарних днів відпустки за 2022, 2023 роки у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржили сторони, оскільки вважають його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в обґрунтування апеляційних вимог вказує, що позовні вимоги, в задоволенні яких відмовлено судом першої інстанції, підлягають задоволенню, оскільки в результаті встановлених порушень щодо звільнення позивача суд повинен був зобов`язати відповідача укласти з позивачем новий контракт. Всі наявні у позивача докази щодо неповної виплати їй грошового забезпечення були надані суду. Написати рапорт на отримання матеріальної допомоги під час розгляду іншої справи про її поновлення позивач не могла. Додаткова грошова виплата на підставі Постанови № 168 мала бути здійснена позивачу за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення, оскільки невиконання нею посадових обов`язків у цей час не залежало від відповідача. Звертає увагу на неправильний розрахунок судових витрат.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що в 2017 році з ОСОБА_1 було укладено контракт на 5 років, про що позивач була обізнана. Стверджує, що за період проходження служби в органах цивільного захисту позивач зарекомендувала себе з негативної сторони, зокрема, відзначилася конфліктністю, як у відносинах з колегами, так і односельчанами, що підтверджується численними скаргами на її поведінку, чим порушила Присягу особового складу органів і підрозділів цивільного захисту та зобов`язання щодо дотримання службової дисципліни. В березні 2022 року начальник позивача подав подання про звільнення ОСОБА_1 з органів цивільного захисту у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що стало підставою для проведення атестації позивача, висновки якої було доведено до відому останньої. При цьому ОСОБА_1 було повідомлено про припинення дії контракту та попереджено про наступне звільнення. Стосовно питання виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, зазначає, що така у спірний період не виплачувалася з огляду на перебування позивача на лікарняному. Стверджує, що при звільненні в грудні 2023 року з ОСОБА_1 був проведений розрахунок у повному обсязі. Як підставу невиплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік зазначає неподання останньою відповідного рапорту.

Сторони правом подання відзивів на апеляційні скарги скористалися, просили в задоволенні таких відмовити.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та Державною службою України з надзвичайних ситуацій в особі виконуючого обов`язки начальника Управління ДСНС у Закарпатській області укладено контракт № 592/17 про проходження служби цивільного захисту, строком на п`ять років, який набирає чинності з 17.04.2017.

30 березня 2022 року начальник 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області подав клопотання про звільнення молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , диспетчера 8 ДПРЧ (смт В.Березний) 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області за пунктом 176 підпункт 1 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593, у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Як підставу для такого подання зазначено те, що ОСОБА_1 за період служби зарекомендувала себе посередньо, до виконання посадових обов`язків відноситься посередньо. При цьому враховано, що до ОСОБА_1 наказом ГУ ДСНС України у Закарпатській області було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення службової дисципліни та недотримання правил носіння форменого одягу, а за період проходження служби на ОСОБА_1 неодноразово надходили скарги та звернення громадян щодо недодержання етичних норм поведінки в службовий та позаслужбовий час.

Листом 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області від 30.03.2022 № 52.201-175/52.206 диспетчера 8 ДПРЧ (смт В. Березний) 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області ОСОБА_1 попереджено про те, що укладений з нею контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється 16.04.2022.

ГУ ДСНС України у Закарпатській області листом від 16.04.2022 № 5202-1716/5237 ОСОБА_1 повідомлено про припинення дії контракту, укладеного у квітні 2017 року та необхідність прибуття до Головного управління на наступний день після закінчення лікування.

ОСОБА_1 рапортом від 23.07.2022 вказала, що прибула та приступила до виконання службових обов`язків з 23 липня 2022 року після лікування.

Відповідно до Акту № 233 від 23.07.2022, який затверджено начальником 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області, підтверджено факт неприбуття для ознайомлення із змістом атестаційного листа та висновком безпосереднього начальника молодшого сержанта служби ЦЗ ОСОБА_1 , диспетчера 8 ДПРЧ (смт В.Березний) 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області.

Згідно з Актом № 234 від 23.07.2022, який затверджено начальником 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській област,і щодо виконання листа ГУ ДСНС України у Закарпатській області від 23.07.2022 № 5204-3583/52/37, комісія підтвердила те, що підполковником служби ЦЗ ОСОБА_2 доведено до відома молодшого сержанта служби ЦЗ ОСОБА_1 про необхідність її прибуття на засідання атестаційної комісії.

23.07.2022 відбулося засідання атестаційної комісії управління ДСНС України у Закарпатській області (далі - атестаційна комісія), на якому, серед іншого, було розглянуто питання щодо звільнення зі служби цивільного захисту у зв`язку із закінченням строку контракту ОСОБА_1 , диспетчера 8 ДПРЧ (смт В.Березний) 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Закарпатській області, результати якого оформлені протоколом № 25 від 23.07.2022.

Рішенням Атестаційної комісії, оформленим протоколом від 23.07.2022 № 25, ОСОБА_1 визнано такою, що займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню із служби у зв`язку із закінченням строку контракту та низьким рівнем професійних, ділових та морально-етичних якостей, що погоджено висновком атестаційної комісії.

Наказом ГУ ДСНС України у Закарпатській області від 23.07.2022 № 295 «Про кадрові питання» молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСПС України у Закарпатській області звільнено із служби цивільного захисту за пунктом 176 підпункт 1 (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключено із списків особового складу ДСНС України та всіх видів забезпечення з 23.07.2022.

Не погоджуючись із наказом від 23.07.2022 № 295 «Про кадрові питання» в частині звільнення зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, позивач оскаржила такий в судовому порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі № 260/2871/22 визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДСНС України у Закарпатській області від 23.07.2022 № 295 (по особовому складі) «Про кадрові питання». Поновлено ОСОБА_1 на посаді диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Закарпатській області з 24.07.2022. Стягнуто з ГУ ДСНС України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.07.2022 по 05.12.2023 в розмірі 204865,00 грн (без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів).

Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того ГУ ДСНС України у Закарпатській області при проведенні атестування ОСОБА_1 допустило порушення процедури його проведення, зокрема, засідання відбулося за відсутності ОСОБА_1 за наявності поважних причин неприбуття. З огляду на що Восьмий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що вказане порушення зумовило не заслуховування думки позивача щодо важливого для неї питання про право на працю, неможливості надання пояснень з приводу поданих стосовної неї скарг, а тому оскаржене рішення прийнято непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачки і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Відповідно до частини першої статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

З огляду на зазначене судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягало виконанню з 06 грудня 2023 року.

Судом встановлено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 № 260/2871/22 наказом ГУ ДСНС України у Закарпатській області № 467 від 12 грудня 2023 року скасовано наказ ГУ ДСНС України у Закарпатській області № 295 (по особовому складу) «Про кадрові питання» та поновлено молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 на посаді диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Закарпатській області з 24.07.2022. Окрім того, відділ економіки і фінансів ГУ ДСНС України у Закарпатській області зобов`язано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 204865,00 грн.

Поряд з цим, того ж дня, 12 грудня 2023 року, наказом ГУ ДСНС України у Закарпатській області № 468 молодшого сержанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 повторно звільнено з посади диспетчера 8 державної пожежно-рятувальної частини (смт Великий Березний) 1 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Закарпатській області з виключенням із списків особового складу ДСНС України та всіх видів забезпечення з 12 грудня 2023 року за пунктом 176 підпункт 1 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Як вбачається із зазначеного наказу, при звільненні ОСОБА_1 підлягає виплаті грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік (12 календарних днів), за 2023 рік (28 календарних днів) та грошове забезпечення, відповідно до Постанови № 704 та Наказу № 623. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2022 рік отримала, за 2023 рік не отримала, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки не отримувала.

Не погоджуючись з правомірністю свого звільнення та повнотою проведеного розрахунку, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці регулюються Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Порядок проходження служби цивільного захисту регламентується нормами 23 глави Кодексу цивільного захисту України (далі КЦЗ України).

Так, відповідно до положень частини першої статті 101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Згідно частини п`ятої статті 99 КЦЗ України трудові відносини працівників, а також відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, в органах та підрозділах цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 101 КЦЗ України).

Пунктом 1 частини першої статті 103 КЦЗ України передбачено, що з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту укладається контракт про проходження служби цивільного захисту.

Згідно частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593 (далі Положення № 593) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача зі служби цивільного захисту у зв`язку із закінченням строку контракту.

Пунктом 11 Положення № 593 передбачено, що служба цивільного захисту закінчується у разі звільнення особи рядового чи начальницького складу із служби цивільного захисту в запас Збройних Сил або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Для проходження служби цивільного захисту можуть бути укладені такі контракти: про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в порядку, встановленому цим Положенням (підпункт 1 пункту 46 Положення № 593).

Контракт укладається, зокрема, про проходження служби цивільного захисту на строк від одного до п`яти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами рядового і начальницького складу, або проходять службу цивільного захисту (підпункт 1 пункту 7 Положення № 593).

Згідно пункту 48 Положення № 593 контракт може бути продовжено після закінчення строку дії попереднього контракту на строк, визначений у пункті 47 цього Положення.

Відповідно до приписів пункту 54 Положення № 593 контракт про проходження служби цивільного захисту, укладений з громадянами, прийнятими на службу, а також з особами, які прибули до ДСНС для подальшого проходження служби з інших державних органів, набирає чинності з дня прийняття їх на службу цивільного захисту з одночасним зарахуванням до кадрів ДСНС, присвоєнням спеціальних звань (присвоєнням спеціальних звань у порядку переатестування) та призначенням на посади, про що оголошується у наказі по особовому складу.

Пунктом 55 Положення № 593 встановлено, що новий контракт про проходження служби укладається між посадовою особою, якій надано право на підписання контракту, та особою рядового і начальницького складу не пізніше, ніж за два тижні до закінчення строку дії чинного контракту.

Про укладення нового контракту оголошується у наказі по особовому складу не пізніше наступного дня після закінчення строку дії попереднього контракту, після чого він набирає чинності.

Згідно пункту 56 Положення № 593 днем припинення строку дії контракту вважається, серед іншого, день закінчення строку дії контракту.

Відповідно до підпункту 1 пункту 176 Положення № 593 контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту, у зв`язку із закінченням строку контракту, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні.

Нормами пункту 122 Положення № 593 передбачено, що з метою визначення рівня професійної підготовки, ділових та моральних якостей, відповідності займаним посадам проводиться атестування осіб рядового і начальницького складу.

Порядок проведення атестування осіб рядового і начальницького складу визначається МВС (пункт 128 Положення № 593).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.09.2014 № 929 затверджено Порядок проведення атестування осіб рядового і начальницького складу в органах і підрозділах цивільного захисту (далі Порядок № 929).

Згідно пункту 3 розділу І Порядку № 929 головним завданням атестування є оцінка ділових, професійних та особистих якостей осіб рядового і начальницького складу, їх освітньо-кваліфікаційного рівня, фізичної підготовки, визначення відповідності займаним посадам, стимулювання їх творчої активності та відповідальності, зміцнення дисципліни, визначення перспектив їх службової кар`єри.

При цьому, відповідно до підпункту 2 пункту 5 Розділу I Порядку № 929, атестування осіб рядового і начальницького складу проводиться у разі закінчення строку контракту про проходження служби цивільного захисту - не пізніше ніж за два тижні до закінчення строку дії чинного контракту - незалежно від строку попереднього атестування.

Отже, законодавчими нормами регламентована обов`язковість проведення атестації осіб рядового і начальницького складу органів цивільного захисту у разі закінчення строку контракту.

З матеріалів справи встановлено, що строк дії укладеного 17 квітня 2017 року з ОСОБА_1 контракту становив 5 років, тобто його дія припинялася в 2022 році.

Однак, вказана обставина зумовила необхідність проведення атестації ОСОБА_1 для визначення рівня її професійної підготовки, ділових та моральних якостей, відповідності займаній посаді та встановлення можливості укладення нового контракту.

Відповідач стверджує, що з метою підтвердження дотримання вищезазначеної законодавчої вимоги атестація ОСОБА_1 була проведена в липні 2022 року, а за її результатами 23 липня 2022 року атестаційною комісією був складений висновок про невідповідність позивача займаній посаді. У зв`язку з чим ГУ ДСНС України в Закарпатській області вважає, що звільнення позивача в грудні 2023 року було проведено з дотриманням встановленого законодавством порядку та у спосіб, визначений законом.

Проте суд вважає безпідставними такі доводи ГУ ДСНС України у Закарпатській області з огляду на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі № 260/2871/22. Зокрема, даною постановою було встановлено факт порушення атестаційною комісією процедури проведення атестації в частині проведення такої за відсутності ОСОБА_1 , зумовленої наявністю поважних причин. При цьому наголошено, що вказана обставина спричинила незаслуховування думки позивача щодо важливого для неї питання про право на працю, неможливості надання пояснень з приводу поданих стосовно неї скарг. З огляду на це суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржене рішення прийнято непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачки і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищезазначену законодавчу норму, суд вважає доведеним факт проведення атестації ОСОБА_1 в липні 2022 року з порушеннями встановленого законодавством порядку. При цьому звертає особливу увагу відповідача на тому, що саме допущені під час проведення атестації процедурні порушення зумовили скасування раніше прийнятого рішення про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах цивільного захисту та поновленні її на раніше займаній посаді.

З огляду на зазначене, на переконання суду, ГУ ДСНС України в Закарпатській області для вирішення питання можливості укладення з ОСОБА_1 нового контракту було зобов`язане провести атестацію за участі останньої з дотриманням законодавчо встановленої процедури і тільки після цього приймати будь-яке рішення стосовно подальшого проходження служби такої особи в органах цивільного захисту.

Поряд з цим, у спірних правовідносинах відповідач, всупереч встановленому обов`язку, передбачених законодавством дій не вчинив, чим порушив право ОСОБА_1 на працю.

Слід зазначити, що вказані вище обставини зумовлюють протиправність прийнятого 12 грудня 2023 року рішення про звільнення ОСОБА_1 , а тому наказ ГУ ДСНС України в Закарпатській області № 468 від 12.12.2023 підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поряд з тим, згідно пункту 12 Положення № 593 останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС.

З оскарженого наказу встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена зі служби цивільного захисту з 12 грудня 2023 року, який був її останнім робочим днем. Тому позивач підлягає поновленню на посаді з наступного дня 13 грудня 2023 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача укласти з нею контракт для проходження служби на 5 років, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки вирішення питання укладення з особою контракту на проходження служби в органах цивільного захисту, якому повинна передувати певна законодавчо встановлена процедура, в тому числі проведення атестації, відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, згідно частин першої та другої статті 125 КЦЗ України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Постанови № 704 Наказом № 623 затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі Інструкція № 623). Разом з тим, дана Інструкція не передбачає особливого порядку нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та на час увільнення від виконання посадових обов`язків.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд зазначає, що у неврегульованій частині, як норми загального законодавства, підлягають субсидіарному застосуванню положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Так, відповідно до підпункту «з» пункту 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 3 Порядку № 100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За правилами пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З наявної у матеріалах справи довідки ГУ ДСНС України у Закарпатській області № 4 від 28.02.2023 вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2022 року складала 12397,52 грн., із кількістю днів несення служби 31, а за червень 2022 року - 12596,00 грн., із кількістю днів несення служби 30. Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 409,73 грн. (12397,52 + 12596,00/61), а середньомісячне грошове забезпечення 12496,77 грн. (409,73 * ((31 + 30)/2). Вказаний розрахунок середнього заробітку співпадає з тим, що проведений Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 06.12.2023 у справі № 260/2871/22.

Відтак, загальна сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2023 по 15.03.2024, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 38104,89 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів (податків з доходів фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби. У зв`язку з чим рішення в частині поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді та присудження виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 12496,77 грн. підлягає до негайного виконання.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за невчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 06.12.2023 року по 12.12.2023 року, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 поновлена на роботі в ГУ ДСНС України в Закарпатській області постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 у справі № 260/2871/22.

Відповідно до частини першої статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Вказане кореспондується також з нормами статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість рішень суду являється однією з основних засад судочинства.

Згідно пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що хоча судове рішення про поновлення позивача на посаді прийнято 06 грудня 2023 року, проте фактичне його виконання відбулося 12 грудня 2023 року, тобто із затримкою 6 календарних днів.

Жодних аргументів стосовно такого зволікання відповідачем надано не було.

Згідно пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі Постанова Пленуму № 9) рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Нормами статті 236 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника у вигляді оплати вимушеного прогулу. Так, зокрема, зазначеною нормою встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норми статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Умови обчислення середньої заробітної плати визначаються Порядком № 100 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до підпункту «з» пункту 1 даного Порядку він також застосовується при обчисленні середнього заробітку у випадках вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Таким чином, загальна сума грошового забезпечення за час невиконання рішення суду за період з 06.12.2023 по 12.12.2023, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 2458,38 грн. (409,73 грн * 6 календарних днів).

Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково (з урахування коригування кількості днів невиконання рішення суду).

Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача заробітної плати за липень 2022 року апеляційний суд зазначає наступне.

В позовній заяві ОСОБА_1 стверджувала, що їй не було виплачено заробітну плату за липень 2022 року. Однак ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не зазначила, які саме складові грошового забезпечення за липень 2022 року були виплачені не в повній мірі.

В свою чергу відповідач, стверджуючи про повний розрахунок з позивачем у липні липень 2022 року, надав суду відповідну довідку, з якої вбачається повний розрахунок за вказаний період.

Таким чином, твердження позивача про невиплату їй грошового забезпечення за липень 2022 року не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні вимоги про таку виплату.

Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік - 12 календарних днів, за 2023 рік 28 календарних днів, грошового забезпечення відповідно до Постанови № 704 та Наказу № 623, допомоги на оздоровлення за 2023 рік апеляційний суд зазначає наступне.

З наказу ГУ ДСНС України у Закарпатській області від 12.12.2024 № 468 вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 підлягала виплаті грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік (12 календарних днів), за 2023 рік (28 календарних днів) та грошове забезпечення, відповідно до Постанови № 704 та Наказу № 623. При цьому зазначено, що ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2022 рік отримала, за 2023 рік не отримала, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки не отримувала.

На виконання вимог суду першої інстанції відповідач надав довідку щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки (за період вимушеного прогулу) з 24.07.2022 по 05.12.2023, відповідно до якої в грудні 2023 року позивачу було нараховано 5893,20 грн такої компенсації, а виплачено з урахуванням відрахувань військового збору в сумі 5804,80 грн.

Окрім того, матеріалами справи встановлено, що на рахунок ОСОБА_1 в грудні 2023 року було також перераховано заробітну плату за період з 06.12.2023 по 12.12.2023 в сумі 998,00 грн (посадовий оклад 612,42 грн, оклад за звання 151,27 грн, доплата за вислугу років 230,31 грн) за виключенням 1,5% військового збору.

Відтак, суд першої інстанції правильно вважав доведеним факт виплати позивачу компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2022, 2023 роки та грошового забезпечення з розрахунку фактично відпрацьованих днів після поновлення на роботі на підставі наказу ГУ ДСНС у Закарпатській області від 12.12.2023 № 467 у розмірі 6787,83 грн (за виключенням відрахувань з військового збору), з яких 5804,80 грн грошова компенсація за невикористану відпустку (40 календарних днів) та 998,00 грн грошове забезпечення.

Поряд з цим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахована ГУ ДСНС у Закарпатській області сума грошової компенсації за 40 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 5893,20 грн є неспівмірною з тією, що підлягала нарахуванню та виплаті позивачу за нормами Порядку.

Розмір грошової компенсації за невикористані відпустки розраховується згідно з положеннями Порядку № 100.

Так, зокрема, відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно пункту 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

З проведеного відповідачем нарахування вбачається, що при здійсненні розрахунку грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 40 календарних днів відпуски за 2022, 2023 роки відповідач використав показник середньої заробітної плати 147,33 грн, що є явно заниженим, враховуючи відомості про середню заробітну плату, що використовувалася як розрахункова величина для обрахунку заробітку за час вимушеного прогулу (409,73 грн).

Виходячи з дискреційних повноважень відповідача щодо обрахунку розміру грошової компенсації, яка підлягає виплаті працівнику за невикористані дні відпустки, для ефективного та належного захисту прав позивача суд першої інстанції правомірно зобов`язав ГУ ДСНС у Закарпатській області провести нарахування та виплату (з врахуванням раніше виплаченої суми) позивачу грошової компенсації за 40 невикористаних календарних днів відпустки за 2022, 2023 роки у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Стосовно невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2023 рік колегія суддів зазначає наступне.

Порядок надання працівникам органів цивільного захисту допомоги на оздоровлення регламентується нормами розділу ХХХ Інструкції № 623. Так, пунктом 1 вказаного розділу передбачено, що особам рядового і начальницького складу, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні органу управління (підрозділу), за рішенням керівника органу управління (підрозділу) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірах їх місячного грошового забезпечення.

Підставами для виплати особам рядового і начальницького складу допомоги для оздоровлення є їх рапорт із проханням надати зазначену матеріальну допомогу та відповідний наказ керівника органу управління (підрозділу) на здійснення виплати грошової допомоги для оздоровлення (пункт 2 розділу ХХХ Інструкції № 623).

Отже, законодавством передбачено право працівників органів цивільного захисту на отримання один раз на рік допомоги для оздоровлення. Поряд з цим таке право реалізується шляхом подання такими особами відповідного рапорту та прийняттям керівництвом органу управління за результатами його розгляду відповідного наказу.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 в 2023 році такого рапорту не писала, отже остання гарантованого законодавством права на отримання допомоги на оздоровлення у встановлений законодавством спосіб не реалізувала.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд першої інстанції правильно зазначив, що він не уповноважений приймати рішення про виплату працівнику органів цивільного захисту допомоги на оздоровлення замість уповноваженого на те органу в обхід встановленої законодавством процедури.

Щодо доводів апелянта про неможливість написання такого рапорту з огляду на те, що її після поновлення було одразу звільнено, апеляційний суд вважає, що дана обставина не може виключати необхідності дотримання встановленої законодавством процедури та не наділяє суд компетенцією вирішувати питання наявності підстав для виплати допомоги на оздоровлення замість роботодавця.

При цьому позивач зможе реалізувати своє право на отримання такої допомоги у встановлений законодавством спосіб після поновлення на роботі за результатами розгляду даної адміністративної справи.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з ГУ ДСНС України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 за період з 24.07.2022 року по 12.12.2023 року колегія суддів зазначає наступне.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі Указ № 64/2022) введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 року строком на 30 діб, дія якого в подальшому була неодноразово продовжена та наразі триває.

Пунктом 4 цього Указу визначено Кабінету Міністрів України невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі Указ № 69/2022) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.

Пунктом 6 Указу № 69/2022 Кабінету Міністрів України визначено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів №№ 64/2022 та 69/2022 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова № 168.

Так, пункт 1 Постанови № 168 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови № 168, з метою визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 35 було затверджено Порядок та умови виплати особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту додаткової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) (далі Порядок № 35).

Згідно пункту 2 Порядку № 35 на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується в розмірах:

1) до 10000,00 гривень - особам, крім тих, що визначені в підпункті 2 цього пункту, - пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які залучені до виконання завдань з ліквідації наслідків актів збройної агресії (ракетних ударів та/або ударів безпілотних літальних апаратів) (далі - завдання), на територіях, які не віднесені до районів ведення бойових дій, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у виконанні таких завдань;

2) до 30000,00 гривень - особам, які проходять службу (виконують обов`язки) на територіях Харківської, Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей, Нікопольської, Марганецької міських, Червоногригорівської селищної, Покровської, Мирівської сільських територіальних громад Нікопольського району, Зеленодольської міської, Грушівської сільської територіальних громад Криворізького району Дніпропетровської області, Новопавлівської, Великомихайлівської сільських, Покровської селищної територіальних громад Синельниківського району Дніпропетровської області, Очаківської міської, Куцурубської сільської територіальних громад Миколаївського району Миколаївської області, Сновської, Корюківської міських територіальних громад Корюківського району, Семенівської та Новгород-Сіверської міських територіальних громад Новгород-Сіверського району, Городнянської міської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, Середино-Будської, Дружбівської, Глухівської міських, Зноб-Новгородської, Свеської, Есманьської, Шалигинської селищних територіальних громад Шосткинського району, Путивльської міської, Новослобідської сільської територіальних громад Конотопського району, Білопільської міської, Краснопільської, Хотінської селищних, Миропільської, Юнаківської сільських територіальних громад Сумського району, Великописарівської селищної територіальної громади Охтирського району Сумської області пропорційно в розрахунку на місяць.

В подальшому до вказаного наказу вносились зміни в частині диференціації розміру додаткової винагороди в залежності від характеру виконуваних завдань та території їх виконання.

Додаткова винагорода виплачується особам, які займають посади, передбачені штатами в органах (підрозділах) ДСНС та приступили до виконання обов`язків за цими посадами. Виплата додаткової винагороди здійснюється особам за поданням відповідних керівників (начальників) на підставі наказів керівників (начальників) органів (підрозділів) ДСНС, а керівникам (начальникам) органів (підрозділів) ДСНС - за поданням заступників Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій відповідно до розподілу обов`язків на підставі наказу Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій (пункт 9 Наказу № 35).

Відповідно до пункту 12 Наказу № 35 додаткова винагорода до 10000,00 гривень, а також додаткова винагорода, збільшена до 30000,00 гривень (до 100000,00 гривень), обраховуються та виплачуються особам із розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби (виконання обов`язків), часу виконання завдань чи часу участі в заходах, з урахуванням пункту 13 цього Порядку та умов.

Розмір додаткової винагороди до 10000,00 гривень та додаткової винагороди, збільшеної до 30000,00 гривень (до 100000,00 гривень), за 1 календарний день визначається шляхом ділення суми додаткової винагороди, належної особі за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Отже, з проведеного аналізу законодавчих норми, що регулюють порядку нарахування та виплати спірної додаткової винагороди вбачається, що виплата такої винагороди пов`язується саме з виконанням обов`язків по службі, суміщених з виконанням відповідних завдань та за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця та періоду, оскільки за своїм характером вона є платою за працю та виконання обов`язків в особливих умовах.

Відтак, оскільки у спірному періоді (з 24 липня 2022 року по 12 грудня 2023 року) ОСОБА_1 посадових обов`язків не виконувала, в заходах, з якими пов`язана виплата такої додаткової винагороди, участі не брала, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не набула права на її отримання.

Щодо витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У оскаржуваному рішенні судом першої інстанції здійснено розподіл судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частина 7 статті 139 КАС України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, про здійснення відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем було заявлено у позовній заяві із доказами їх понесення в суді першої інстанції.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 23.11.2023; додаткову угоду до договору від 12.12.2023, акту виконаних робіт від 26.02.2024 та платіжні інструкції про перерахунок коштів в загальній сумі 38000,00 грн.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

З врахуванням додаткової угоди до договору від 12.12.2023 сторони домовилися про вартість складення документів та представництво інтересів в суді у наступних розмірах:

- складення та направлення скарги 1000,00 грн;

- складення та направлення заяв про долученння документів, доказів тощо 500,00 грн;

- складення, оформлення та направлення адвокатського запиту 3000,00 грн;

- складення, оформлення та подання до суду позовної заяви з додатками 15000,00 грн;

- складення до суду заяв, клопотань тощо 1000,00 грн;

- складення відповіді на відзив 4000,00 грн;

- участь в судовому засіданні 3000,00 грн.

Як вбачається з акту виконаних робіт від 26.02.2024, адвокат Бухтоярова О.В. надала Гопко М.Ю. наступні послуги з правової допомоги:

1) складення та направлення скарги ОСОБА_1 в Офіс Президента України, Міністру Внутрішніх справ України, Голові Закарпатської ОВА, т.в.о. Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій 28.12.2023 (вартістю 1000,00 грн);

2) складення та направлення заяви ОСОБА_1 т.в.о. Голови Державної служби з надзвичайних ситуацій про долучення заяви і ухвали Слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, 05.01.2024 (вартістю 500,00 грн);

3) складення та направлення заяви ОСОБА_1 . Голові Закарпатської ОВА про долучення заяви і ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, 05.01.2024 (вартістю 500,00 грн);

4) складення (28.12.2023) та направлення (29.12.2023) скарги ОСОБА_1 від 28.12.2023 в Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (вартістю 3000,00 грн);

5) складення, оформлення та направлення адвокатського запиту №1 від 22.12.2023 в Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області 22.12.2023 (вартістю 3000,00 грн);

6) складення, оформлення та направлення адвокатського запиту №2 від 22.12.2023 в Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області 22.12.2023 (вартістю 3000,00 грн);

7) складення, оформлення та направлення адвокатського запиту №2 від 22.12.2023 в Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області 22.12.2023 (вартістю 3000,00 грн);

8) складення, оформлення та направлення адвокатського запиту №3 від 22.12.2023 в РУП ГУНП Закарпатській області 22.12.2023 (вартістю 3000,00 грн);

9) складення, оформлення та направлення адвокатського запиту №4 від 22.12.2023 в Управління патрульної поліції в Закарпатській області 22.12.2023 (вартістю 3000,00 грн);

10) складення, оформлення та направлення адвокатського запиту №5 від 05.01.2024 т.в.о. Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій 05.01.2024 (вартістю 3000,00 грн);

11) складення, оформлення та подання в Закарпатський окружний адміністративний суд позовної заяви з додатками (в тому числі ксерокопіювання і посвідчення копій документів, оформлення електронних доказів) 11.01.2024 (вартістю 15000,00 грн);

12) клопотання по справі №260/177/24 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження 06.02.2024 (вартістю 1000,00 грн);

13) складення та направлення відповідачу і до суду відповіді на відзив 08.02.2024 (вартістю 4000,00 грн).

При визначенні суми відшкодування колегія суддів, з урахуванням вимог заперечення на клопотання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Апеляційний суд враховує, що представником позивача був виконаний значний обсяг роботи у справі, який полягав у підготовці адміністративного позову, опрацюванні та долученні доказів у великому обсязі, які в вплинули на вирішення справи на користь відповідача.

Разом з тим, виходячи з обставин справи і предмету спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що розмір витрат в сумі 7000 грн., присуджений судом першої інстанції, не завищено та він не суперечить принципу розумності.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційних скарг не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що інші зазначені сторонами в апеляційних скаргах обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної служби України з надзвичайниих ситуацій у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2024 року у справі № 260/177/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар