Справа № 160/27380/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позивач 20.10.2023 р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною тривалу бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо не виконання та порушення прямих норм Конституції України, зокрема ст.ст.8,19,22,46,116,126, не виконання Указу Президента України від 26.07.2002 року № 667/2002 в частині його статусу суддя у відставці та відповідно соціальних гарантій і гарантій незалежності суддів, зокрема ОСОБА_1 - позивача, практики Європейського суду з прав людини,та ст.ст. 6,8 Європейської конвенції з прав людини, зокрема щодо не направлення відповідачу 2 та тривалої не видачу мені довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці згідно з наказом від 01.08.2002 р. №173-К начальника управління юстиції у Дніпропетровській області, в довідці також врахувати до стажу роботи на посаді судді періоди часу строкової військової служби, час навчання у вищому учбовому закладі стаціонар, період виконання обов`язків народного судді до обрання згідно документів з особової справи судді ОСОБА_1 , також врахувати що на цей час період який був необхідний для обрання його суддею зараховується згідно закону та документів до стажу судді, зокрема і до права на відставку яку прийняв у 2002 році глава держави;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видати довідку про яку наведено вище для надання її у відповідності до закону до ПФУ у Дніпропетровській області для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання яке порушено саме очевидною протиправною бездіяльністю ТУ ДСА у Дніпропетровській області відповідачем-1 та врахувати обставини, які мали місце на час подання його заяви про відставку, зокрема і закон, практику Європейського суду з прав людини та Європейську конвенції з прав людини;
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області моральну шкоду спричинену внаслідок тривалої бездіяльності в розмірі 300 (триста) тисяч гривень;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м.Новомосковськ щодо тривалого не видання довідок про доходи та пенсію та видання довідок які не приймав суд, які в подальшому слугували обставинам винесення судами ухвал без руху, повернення йому позову, тощо, а також визнати протиправною бездіяльність цього органу державної влади щодо розгляду його звернень та заяв з порушенням закону та строків, зокрема Закону Про звернення громадян, а також ст. 19 основного закону України не направлення довідок до суду за його позовами на його заяви та звернення, зокрема і за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м. Новомосковськ та перекладання на нього обов`язку збирати і надавати документи які йому не видає відповідач-1 та ВРП, копію рішення ВРЮ він надав як тільки її отримав від державного органу влади інших документів, зокрема і рішень ВРП, тощо у мене не має і не було (особисті документи згідно закону він надав з заявою до цього відповідача про призначення йому довічного грошового утримання як судді у відставці ще у 2020 році та раніше);
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області моральну шкоду спричинену внаслідок бездіяльності в розмірі 100 (сто) тисяч гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що тривалий час Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області не видає йому довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці. Також позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення довічного грошового утримання як судді у відставці. Позивач вважає дії Територіального управління ДСА в Дніпропетровській області та Пенсійного фонду України незаконними. Він стверджує, що має право на отримання довідки про суддівську винагороду та довічного грошового утримання як суддя у відставці.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Вказаний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме:
- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 2147,20 грн.;
- відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
- відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
- власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання ухвали суду від 06.11.2023 р., позивачем 15.11.2023 р. усунуто означені недоліки позовної заяви та заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
06 грудня 2023 року від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 11 березня 1993 року ОСОБА_1 обрано суддею Новомосковського міського суду Дніпропетровської області. На підставі Указу Президента України №667/2002 від 26 липня 2002 року та наказу начальника Управління юстиції №173 від 01 серпня 2002 року позивача звільнено з посади судді у відставку за станом здоров`я на підставі медичних документів та заяви позивача про звільнення з посади судді «у відставку за станом здоров`я». Стаж роботи позивача на посаді судді на 1 серпня 2002 року становив 9 років 4 місяці 10 днів. Отже, у позивача відсутнє права на щомісячного довічне грошове утримання з огляду на відсутність у останнього стажу роботи на посаді судді, який є необхідною умовою для відставки (як форми звільнення з посади судді). Стосовно періодів роботи на інших посадах, які відповідно до абзацу другого пункту 1- Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95, могли бути зарахованими до стажу судді, що дає право на відставку (за наявності такого права), то такими є половина періоду навчання у вищому навчальному закладі та служба в армії. За змістом статті 43 Закону України «Про статус суддів» (який діяв під час призначення та звільнення позивача) (Далі - Закон №2862-XII), право судді на відставку обумовлено наявністю у такого судді двадцятирічного суддівського стажу. До цього стажу підлягали зарахуванню періоди роботи на інших посадах (визначених частиною четвертою статті 43 Закону №2862-XII та згаданим Указом, який діяв на дату звільнення позивача), але за умови наявності у судді, який претендує на відставку, стажу роботи на посаді судді не менше десяти років. Оскільки стаж позивача на посаді судді становить менше десяти років, підстав для зарахування йому до цього стажу періодів роботи на інших посадах, зокрема, відповідно до абзацу другого пункту 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95, немає.
13 грудня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається по формі передбаченій Додатком 1. Згідно пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік, та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (тобто до пенсійної справи може бути залучена копія трудової книжки завірена підприємством). Згідно розділу IV пункту 4.2 вищезазначеного Порядку при прийомі документів орган, що призначає пенсію перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Окрім того, враховуючи Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» (№851-IV), Про електронні довірчі послуги (№2155-VIII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), а також Порядку застосування електронного цифрового підпису органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, та організаціями державної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №749, спеціаліст відділу обслуговування громадян при прийомі документів на призначення пенсії сканує надані особою-заявником заяву та оригінали документів за допомогою засобів, що призначені для сканування та розпізнавання даних. Зазначена дія не виявляється можливою при наявності лише копій документів. Тому, для подання заяви на призначення пенсії необхідно надати оригінали документів. Також позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та із позовної заяви позивача не вбачається, чому ця шкода становить саме 100 000 (п`ятсот тисяч) грн. та як вона розрахована. Більше того, відсутні будь-які докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач з 01.07.2007 року перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003р. №1058.
23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення довічного грошового утримання як судді у відставці.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь за вих.№9685-9933/К-03/8-0400/20 від 03.06.2020, в якій повідомлено, що для переводу з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне утримання як судді у відставці, необхідно звернутись до Новомосковського сервісного центру та надати повний пакет документів, а саме: паспорт, ідентифікаційний код; трудову книжку; військовий квиток; диплом; довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; рішення Вищої ради правосуддя про звільнення з посади; наказ про звільнення судді з посади судді; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати допомогу у витребуванні документів в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області необхідних для призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви позивач додав копії документів на його ім`я та військовий квиток.
14 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із листом, в якому просив надати йому довідку про розмір його пенсії.
15 травня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання інформації та документів для подання їх до суду.
Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Позивач у своєму позові, зокрема, просить визнати протиправною тривалу бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо та тривалої не видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, також врахувати що на цей час період який був необхідний для обрання його суддею зараховується згідно закону та документів до стажу судді, зокрема і до права на відставку яку прийняв у 2002 році глава держави; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видати довідку про яку наведено вище для надання її у відповідності до закону до ПФУ у Дніпропетровській області для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання.
З цього приводу суд бере до уваги таке правове регулювання.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі: закінчення строку, на який його обрано чи призначено; досягнення суддею шістдесяти п`яти років; неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; порушення суддею вимог щодо несумісності; порушення суддею присяги; набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього; припинення його громадянства; визнання його безвісно відсутнім або оголошення померлим; подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Як зазначено в рішенні КСУ від 19.11.2013 року
№ 10-рп/2013, в Основному Законі України закріплено вичерпний перелік підстав для звільнення судді з посади, що унеможливлює законодавче розширення чи звуження цього переліку.
Аналіз розділу VIII Конституції України та Закону № 2453 дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.
Звільнення судді з посади за станом здоров`я відбувається через погіршення стану його здоров`я, що не дає йому змоги протягом тривалого часу або постійно здійснювати свої повноваження. Звільнення на такій підставі відбувається у разі, коли суддя не набув права на відставку. Судді, звільнені з посади внаслідок неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я та на підставі подання заяви про відставку, мають неоднаковий правовий статус та різні умови соціального забезпечення.
На думку Конституційного Суду України, розмежовуючи у статтях 103, 109 Закону № 2453 підстави для звільнення судді з посади через неможливість здійснювати повноваження за станом здоров`я та за його заявою про відставку, парламент дотримав вимоги пунктів 3, 9 частини п`ятої статті 126 Основного Закону України.
Отже, підстав для визнання статей 103, 109 Закону № 2453 такими, що не відповідають Конституції України, немає.
Відмовляючи у наданні позивачу довідки для призначення довічного грошового утримання судді ТУ ДСА виходило з того, що у позивача недостатньо стажу для призначення довічного грошового утримання та, відповідно, для надання такої довідки.
Так, 11.03.1993 р. позивача обрано на посаду судді; на підставі Указу Президента України від 26.07.2002 р. № 667/2002 та наказу начальника Управління юстиції від 01.08.2002 р. № 173 позивача звільнено з посади судді у відставку за станом здоров`я на підставі медичних документів та заяви позивача про звільнення з посади у відставку за станом здоров`я. Стаж роботи становив на посаді судді 9 років 4 місяці 10 днів.
Отже, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у позивача відсутнє право на щомісячне довічне грошове утримання з огляду на відсутність достатнього стажу роботи на посаді судді, який є необхідною умовою для відставки як форми звільнення з посади судді.
Стосовно періодів роботи на інших посадах, які відповідно до абз. 2 п. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/95 могли бути зарахованими до стажу судді, що дає право на відставку (за наявності такого права), то такими є половина періоду навчання у вищому навчальному закладі та служба в армії.
За змістом частин 1, 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» (чинного на час обрання на посаду позивача та звільнення), кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Отже, на час звільнення позивача не була виконана умова, передбачена частиною 4 статті 43 вказаного закону, щодо стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, у зв`язку з чим робота на інших посадах до стажу судді не зараховується, відповідно, підстав для довічного грошового утримання та надання відповідної довідки немає.
Суд бере до уваги, що в рішенні КСУ від 19.11.2013 року
№ 10-рп/2013, вказано, що судді, звільнені з посади внаслідок неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я та на підставі подання заяви про відставку, мають неоднаковий правовий статус та різні умови соціального забезпечення. На думку Конституційного Суду України, розмежовуючи у статтях 103, 109 Закону № 2453 підстави для звільнення судді з посади через неможливість здійснювати повноваження за станом здоров`я та за його заявою про відставку, парламент дотримав вимоги пунктів 3, 9 частини п`ятої статті 126 Основного Закону України.
В обґрунтування своїх доводів позивач посилається, зокрема, на не виконання та порушення відповідачем прямих норм Конституції України, зокрема ст.ст.8,19,22,46,116,126, не виконання Указу Президента України від 26.07.2002 року № 667/2002 в частині його статусу суддя у відставці та відповідно соціальних гарантій і гарантій незалежності суддів, зокрема ОСОБА_1 - позивача, практики Європейського суду з прав людини, та ст.ст. 6,8 Європейської конвенції з прав людини.
Проте, як зазначалось, дії відповідача узгоджується з статтями 19, 126 Конституції України, при цьому порушень ст.ст.8,19,22,46,116,126, Указу Президента України від 26.07.2002 року № 667/2002 практики Європейського суду з прав людини, та ст.ст. 6,8 Європейської конвенції з прав людини, в контексті позовної заяви, що розглядається, суд не вбачає.
Таким чином, відсутні підстави визнати протиправною тривалу бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо та тривалої не видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання суддів у відставці, розрахунок стажу роботи який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, також врахувати що на цей час період який був необхідний для обрання його суддею зараховується згідно закону та документів до стажу судді, зокрема і до права на відставку яку прийняв у 2002 році глава держави; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області видати довідку про яку наведено вище для надання її у відповідності до закону до ПФУ у Дніпропетровській області для призначення як судді у відставці довічного грошового утримання.
Суд також не вбачає підстав для задоволення позову в частині бездіяльності відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м.Новомосковськ щодо тривалого не видання довідок про доходи та пенсію та видання довідок які не приймав суд, які в подальшому слугували обставинам винесення судами ухвал без руху, повернення йому позову, тощо, а також визнати протиправною бездіяльність цього органу державної влади щодо розгляду його звернень та заяв з порушенням закону та строків, зокрема Закону Про звернення громадян, а також ст. 19 основного закону України не направлення довідок до суду за його позовами на його заяви та звернення, зокрема і за позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та його УПФУ в м. Новомосковськ та перекладання на нього обов`язку збирати і надавати документи які йому не видає відповідач-1 та ВРП, копію рішення ВРЮ він надав як тільки її отримав від державного органу влади інших документів, зокрема і рішень ВРП, тощо у мене не має і не було (особисті документи згідно закону він надав з заявою до цього відповідача про призначення йому довічного грошового утримання як судді у відставці ще у 2020 році та раніше).
Як встановлено, 23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення довічного грошового утримання як судді у відставці.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано відповідь за вих.№9685-9933/К-03/8-0400/20 від 03.06.2020, в якій повідомлено, що для переводу з пенсії по інвалідності на щомісячне довічне утримання як судді у відставці, необхідно звернутись до Новомосковського сервісного центру та надати повний пакет документів, а саме: паспорт, ідентифікаційний код; трудову книжку; військовий квиток; диплом; довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; рішення Вищої ради правосуддя про звільнення з посади; наказ про звільнення судді з посади судді; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
23 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив надати допомогу у витребуванні документів в Територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області необхідних для призначення довічного грошового утримання судді у відставці. До заяви позивач додав копії документів на його ім`я та військовий квиток.
14 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із листом, в якому просив надати йому довідку про розмір його пенсії.
15 травня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання інформації та документів для подання їх до суду.
Відтак, суд не встановив протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Щодо вимоги стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі, суд зазначає таке.
Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Стаття 23 ЦК України зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14.
Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що звертається до суду із таким позовом.
Проте, всупереч вищезазначеним положенням, позивачем не надано достатніх та належних доказів обставин, які б свідчили про заподіяння йому моральних страждань внаслідок зазначених дій відповідача, наслідки таких страждань та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.
При цьому суд не встановив протиправних дій, чи бездіяльності відповідачів.
Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з викладених вище підстав.
Встановити судовий контролю за виконанням рішення підстав немає, оскільки у позові відмовлено.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023р., судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко