Справа № 420/14528/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування індивідуального акту

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 13.05.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), треті особи: Одеська митниця, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким він відмовив громадянці України ОСОБА_1 в виїзді за межи України на належному їй транспортному засобі Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР), а також вирішив, що належний громадянці України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) транспортний засіб Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) не може бути пропущений через державний кордон України.

20.05.2024 ухвалою судді позовну ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви з повним та вірним зазначенням учасників справи; зазначенням реквізитів оскаржуваного індивідуального акту відповідача; зазначенням місця проживання чи перебування позивача; належної якості копію листа Державної митної служби України, що доданий у додатку до позовної заяви.

27.05.2024 до суду надійшла позовна заява представника позивача (вхід.№20675/24) про усунення недоліків на виконання ухвали від 27.05.2024.

27.05.2024 до суду надійшла заява представника позивача (вхід.№ЕС/21393/24) щодо внесення його РНОКПП користувача до картки справи №420/14528/24.

03.06.2024 ухвалою судді продовжено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

05.06.2024 до суду надійшла позовна заява (вхід.ЕС/22935/24) від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в новій редакції, з позовним вимогами, а саме просить суд визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про який містяться у його листі № 02.3/П-496/451 від 26.03.24, яким він відмовив громадянці України ОСОБА_1 в виїзді за межи України на належному їй транспортному засобі Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР), а також вирішив, що належний громадянці України ОСОБА_1 транспортний засіб Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) не може бути пропущений через державний кордон України.

10.06.2024 суддя ухвалив у задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити; у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі № 420/14528/24 третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача відмовити; прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в новій редакції; відкрити провадження у адміністративній справі; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

17.06.2024 суд ухвалив у задоволенні клопотання (вхід.№ЕС/23991/24 від 12.06.2024) представника позивача, про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача відмовити.

18.06.2024 суд ухвалив у задоволенні клопотання (вхід.№ЕС/24129/24) представника позивача від 13.06.2024 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

25.06.2024 до суду (вх.№ЕС/25950/24) від НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України приймається та доводиться до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону окремо щодо особи, окремо щодо транспортного засобу та окремо щодо вантажу.

Зазначає, що початком здійснення прикордонного контролю, зокрема, транспортного засобу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України

Підкреслює, що факт відмови позивачці у виїзді за межі України на вказаному транспортному засобі, як на порушення її прав, був предметом спору по справі № 420/22987/23; позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю, які не розглядалися по справі № 420/22987/23.

28.06.2024 до суду (вх.№ЕС/26467/24) від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив у якій заявник на задоволенні позовних вимог наполягає та вказує, що у листі № 02.3/П-496/451 від 26.03.24 зазначено, що «…в виїзді за межі України на вказаному Вами транспортному засобі, Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) їй було відмовлено», тобто заборонено заборонено на транспортному засобі з номерними реєстраційними знаками «Придністровської Молдавської Республіки» (далі Придністровський регіон Республіки Молдова/ ПМР) через державний кордон України (фактично переміщати транспортний засіб, керуючи ним). На думку заявника вказаний лист є актом індивідуальної дії.

08.07.2024 до суду (вх.№ЕС/27835/24) від відповідача надійшли заперечення у яких заявник наполягає, що так як прикордонний контроль транспортного засобу не розпочався, то й рішення щодо пропуску транспортного засобу не приймалось.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон (а.с.26), ОСОБА_1 є громадянкою України.

На стор.5 паспорту є відмітка Посольства України в Республіці Молдова «Прийнятий на консульський облік в Посольстві України в Республіці Молдова «Постійно» 29 листопада 2006 року».

Також, матеріали справи містять посвідку на проживання ОСОБА_1 у Чеській Республіці (а.с.30-31), видана 24.06.2021 та дійсна до 01.03.2023.

Матеріали справи містять свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.28-29) Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_1 та яке видане у Придністров`ї 10.11.2017.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, вказаний транспортний засіб ОСОБА_1 22.05.2021 тимчасово ввезла на територію України.

Одеська митниця скерувала на адресу ОСОБА_1 лист від 07.07.2022 №7.10-3/28.10-01/10/12001 (а.с.35) у якому зазначила, що транспортний засіб Renault Espace, Vin-код НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 НОМЕР_3 поміщено у митний режим тимчасового ввезення Одеською митницею.

У листі від 07.07.2022 №7.10-3/28.10-01/10/12001 наведено норми Митного кодексу України щодо строків тимчасового ввезення громадянами нерезидентами транспортних засобів особистого користування, відповідальність за порушення цих строків, відсутність підстав для продовження строку тимчасового ввезення на 60 днів.

29.07.2022 ОСОБА_1 звернулась до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) із заявою (а.с.37-43) у якій просила надати витяг з бази даних Державної прикордонної служби України про причини відмови у пропуску ОСОБА_1 12.07.2022 через державний кордон України в Республіку Молдову у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Паланка Маяки Удобне».

Матеріали справи містять лист Адміністрації Держприкордонслужби від 11.11.2022 на адресу ОСОБА_1 (а.с.44) у якому зазначено, що 12.07.2022 уповноваженими посадовими особами НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) рішень про відмову у перетинанні Державного кордону ОСОБА_4 не приймалось.

ІНФОРМАЦІЯ_3 скерувало на адресу представника ОСОБА_1 лист від 01.10.2022 (а.с.45) у відповідь на скаргу у якому, окрім іншого, зазначило, що виїзд з території України транспортних засобів з номерними реєстраційними знаками невизнаної «Придністровської Молдавської Республіки» припинено з 00.00 01.10.2021.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просила суд визнати противоправним та скасувати індивідуальний акт - рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.10.2022 щодо заборони громадянці України ОСОБА_1 вивезення з території України механічного транспортного засобу особистого користування - легкового автомобілю Renault Espace, 1999 року випуску, синій, державний номер НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинити певні дії, а саме - надати громадянці України ОСОБА_1 дозволу на вивезення з території України механічного транспортного засобу особистого користування - легкового автомобілю Renault Espace, 1999 року випуску, синій, державний номер НОМЕР_8 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 . Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь громадянки України ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992 грн 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто двi грн 40 коп).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 у справі №420/17497/22 у задоволенні адміністративного позову відмовлено та суд зазначив, що за обставин розглядуваного спору, судом не встановлено факту прийняття відносно ОСОБА_1 12.07.2022 рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом. В свою чергу, ймовірність отримання позивачкою під час перебування у пункті пропуску усної відмови у випуску ТЗ дійсно існує і судом така версія подій допускається. Втім фактичне не закінчення процедури прикордонного контролю, зокрема відсутність будь-якого рішення уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України (дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем) унеможливлює вирішення спору у спосіб зобов`язання органу державної прикордонної служби здійснити випуск транспортного засобу, адже у суду наявні лише твердження сторони позивача про таку відмову, рівно як і покладені в її основу обґрунтування. Зазначені обставини не є встановленими достеменно, хоча і не викликають суттєвих сумнівів у версії сторони позивача. Однак ключовим моментом цього спору є неналежне розуміння представником позивача сутності акту індивідуальної дії та помилкове ототожнення отриманого листа-відповіді із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, яким в дійсності жодної заборони безпосередньо позивачці встановлено не було.

Адміністрація Держприкордонслужби скерувала на адресу представника ОСОБА_1 лист від 26.11.2022 (а.с.47-48) у якому, окрім іншого, зазначила, що з 01.09.2021 для участі у міжнародному русі допускаються виключно транспорті засоби придністровського регіону Республіки Молдова, які мають реєстраційні номерні знаки узгодженого зразка та стікер «MD» (т.зв. «нейтральні номери»), разом із іншими транспортними засобами, зареєстрованими згідно із законодавством Республіки Молдова.

Державна митна служба України скерувала на адресу представника ОСОБА_1 лист від 02.12.2022 (а.с.52) у якому зазначила, що законодавством України з питань митної справи не встановлено обмежень щодо зворотного вивезення громадянами за межі митної території України транспортних засобів особистого користування із придністровського регіону республіки Молдова, які раніше були допущені до міжнародного дорожнього руху і перебувають в Україні у митних режимах транзиту чи тимчасового ввезення.

ОСОБА_1 звернулась до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) із заявою від 01.08.2023 (а.с.15-22) у якій просила надати громадянці України ОСОБА_1 дозволу щодо зворотного вивезення з території України до Республіки Молдови механічного транспортного засобу особистого користування легкового автомобілю Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) скерував на адресу представника ОСОБА_1 лист від 31.08.2023 (а.с.70) у якому зазначив, що виїзд з території України транспортних засобів з номерними реєстраційними знаками невизнаної «Придністровської Молдавської Республіки» припинено з 00.00 01.10.2021.

ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа Одеська митниця Державної митної служби України, в якій просила суд: визнати противоправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо вчинення громадянці України ОСОБА_1 перешкод щодо зворотного вивезення з території України до Республіки Молдови механічного транспортного засобу особистого користування - легкового автомобілю Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ; зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від вчинення певних дій щодо вчинення перешкод громадянці України ОСОБА_1 щодо зворотного вивезення з території України до Республіки Молдови механічного транспортного засобу особистого користування- легкового автомобілю Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , та вказувала що відповідач 31.08.23 порушив законодавство, коли не надав позивачці дозволу щодо зворотного вивезення з території України до Республіки Молдови ТЗ, що призвело до порушення права власності на її майно, так як вона тривалий час не може їм користуватися та розпоряджатися за власним розсудом, а також не може виконати вимоги митного законодавства України щодо зворотного вивезення з митної території України тимчасово ввезеного ТЗ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 у справі № 420/22987/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024, у задоволенні адміністративного позову відмовлено та суд зазначив, що в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення відповідача щодо відмови в перетинанні позивачкою чи належним їй транспортним засобом державного кордону, що свідчить про те, що стосовно позивачки та її транспортного засобу процедуру прикордонного контролю не здійснено. Таким чином, відмова в допуску до міжнародного руху апріорі не могла бути надана відповідачем. Крім того, позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю.

19.03.2024 представник ОСОБА_1 звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) із заявою від 19.03.2024 (а.с.77) у якій просив надати чітку відповідь на запитання: «Чи надаєте Ви громадянці України ОСОБА_1 дозволу щодо зворотного вивезення з території України до Республіки Молдови механічного транспортного засобу особистого користування легкового автомобілю Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ?».

На вказаний лист від 19.03.2024 НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) скерував на адресу представника ОСОБА_1 лист від 26.03.2024 №02.3/П-496/451 (а.с.78), у якому, із посиланням на приписи законодавства, зазначено, що ОСОБА_1 не було відмовлено в перетинання державного кордону України, але у виїзді за межі України на транспортному засобі особистого користування легкового автомобілю Renault Espace, 1999 р.вип., синій, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 було відмовлено. Також зазначено, що вказаний транспортний засіб не може бути пропущений через державний кордон України.

Такого ж змісту є лист НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) від 12.04.2024 (а.с.79).

Вважаючи протиправним індивідуальний акт НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про який містяться у його листі № 02.3/П-496/451 від 26.03.2024, яким він відмовив громадянці України ОСОБА_1 в виїзді за межи України на належному їй транспортному засобі Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР), а також вирішив, що належний громадянці України ОСОБА_1 транспортний засіб Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) не може бути пропущений через державний кордон України, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. (ч.6 ст.380 Митного кодексу України).

Відповідно до ст.9, ст.11 Закону України «Про державний кордон» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. Контроль організовується та здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Статтею 12 Закону України «Про державний кордон» передбачено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль», статтею 2 якого передбачено, що прикордонний контроль здійснюється щодо: осіб, які перетинають державний кордон; транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; вантажів, що переміщуються через державний кордон.

Прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Прикордонний контроль забезпечується шляхом: установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; координації дій контрольних органів і служб.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про прикордонний контроль» під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Згідно ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 , як вона вважає, індивідуального акту НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про який містяться у його листі № 02.3/П-496/451 від 26.03.2024, яким він відмовив громадянці України ОСОБА_1 в виїзді за межи України на належному їй транспортному засобі Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР), а також вирішив, що належний громадянці України ОСОБА_1 транспортний засіб Renault Espace, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (ПМР) не може бути пропущений через державний кордон України.

Як слідує зі змісту ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» закінчення прикордонного контролю пов`язується з наявністю однієї з обставин:

1) надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем;

2) доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

За обставин розглядуваного спору судом не встановлено акту індивідуальної дії, виданого уповноваженим суб`єктом владних повноважень, яким би ОСОБА_1 було відмовлено у перетинанні кордону та у випуску транспортного засобу через митний кордон України.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність жодної з обставин, визначених ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль», з яким пов`язується закінчення прикордонного контролю.

До того ж, матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження відмови відповідача у здійсненні прикордонного контролю, тобто вчинення ним перешкод щодо зворотного вивезення з території України до Республіки Молдови механічного транспортного засобу особистого користування - легкового автомобіля Renault Espace, 1999 р.в., синього кольору, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 чи перетинанні державного кордону ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджено лише факт неодноразових звернень представника позивача з приводу зворотного вивезення транспортного засобу до широкого кола осіб, які безпосередньо права на прийняття таких рішень не мають.

На користь цього висновку вказує й те, що ч.ч.1, 2, 4 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль», перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом. Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Отже, саме уповноважена службова особа чи посадова особа Державної прикордонної служби України, яка є самостійним суб`єктом владних повноважень, а не прикордонний загін, приймає рішення про дозвіл на перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів та лише за умови проходження прикордонного контролю чи відмову у такому перетинанні.

Втім, з матеріалів справи не вбачається проходження прикордонного контролю ОСОБА_1 чи переміщення транспортного засобу особистого користування - легкового автомобіля Renault Espace, 1999 р.в., синього кольору, державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 26.03.2024 та відповідно й прийняття рішення уповноваженою службою чи посадовою особою Державної прикордонної служби України про відмову у такому перетинанні.

Суд при вирішенні спору враховує, що правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Суд зазначає, що позивачем не було дотримано процедури, передбаченою Законом України «Про прикордонний контроль», щодо проходження прикордонного контролю ОСОБА_1 чи переміщення транспортного засобу особистого користування, а тому суб`єкт владних повноважень не несе перед особою обов`язок прийняти рішення певного змісту щодо дозволу у перетинанні державного кордону України чи відмови у такому перетинанні. Власне таке рішення прийнято й не було.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлена можливості у визначений законом спосіб здійснити проходження прикордонного контролю при переміщення транспортного засобу особистого користування та, у випадку прийняття рішення щодо відмови у такому перетинанні, за наявністю відповідних підстав оскаржити його.

Суд вказує, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін порушене право, який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

У разі встановлення обставин, що свідчать про очевидну відсутність законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості), адміністративний суд не має юрисдикції для розгляду справи і відмовляє у відкритті адміністративного провадження.

Якщо ж очевидних ознак відсутності матеріально-правової зацікавленості на стадії відкриття провадження не встановлено, суд, за наявності інших законних передумов, відкриває провадження. Якщо очевидні ознаки відсутності матеріально-правової зацікавленості виявлені після відкриття провадження, суд має право закрити провадження.

Оскільки йдеться про обмеження доступу до судочинства, очевидність відсутності у позивача законного інтересу повинна бути поза межами обґрунтованого сумніву. Якщо такий сумнів є, він повинен тлумачитися на користь позивача, а отже у цьому випадку суд повинен розглянути справу по суті. Це питання повинно вирішуватися, насамперед, судом першої інстанції, який має широку дискрецію.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача не містять жодного обґрунтування негативного впливу листа НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 № 02.3/П-496/451 від 26.03.2024 на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача в частині відмови у перетинанні державного кордону транспортним засобом, що, в свою чергу, свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Зазначені обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування індивідуального акту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.