Справа № 209/7627/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2024 рокуСправа №209/7627/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-
11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.12.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.
01 квітня 2024 року адміністративна справа №209/7627/23 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2024 року передана на розгляд головуючому судді Тулянцевій І.В.
Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали про прийняття до провадження отримано представником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 30.04.2024 року, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.
Правом подання відзиву на позовну заяву в установлений термін відповідач не скористався.
Частиною першою статті 261 КАС України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ФОП ОСОБА_1 були: 93.19 Інша діяльність у сфері спорту (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно п.16.1.4. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
У відповідності до підп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Отже, невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття такого зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається Законом.
За наявності певних обставин, визначених законодавством, податковий борг може бути визнаний безнадійним та списаний.
Відповідно до п.101.1 ст. 101 ПК України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Пунктом101.2 ст. 101 ПК України визначено, що під терміном безнадійний розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до п. 101.5 ст. 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Строки давності та їх застосування визначені у статті 102 ПК України.
Згідно з пунктом 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Відповідно до п.102.4 ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Аналізуючи зазначені норми закону, суд дійшов висновків, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені Законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.
У такому разі контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п.95.1 ст. 95 ПК України).
При цьому стягнення коштів контролюючий орган має право ініціювати тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення, оскільки безумовно вважається безнадійним.
За наведеними вище грошовими зобов`язаннями граничний строк, протягом якого контролюючим органом може бути здійснено заходи щодо стягнення податкового боргу спливає:
1. З податків та зборів, не віднесених до інших категорій (місцевий бюджет, код бюджетної класифікації 19090500):
- стосовно податкового боргу в сумі 446,80 грн., що виник 01.04.2002, строк давності для стягнення сплив 31.03.2005;
- стосовно податкового боргу в сумі 172,24 грн., що виник 01.01.2004, строк давності для стягнення сплив 01.01.2007;
2. З штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (державний бюджет) (код бюджетної класифікації 21080900), в загальній сумі 2 892,79 грн., що складається з:
- податкового боргу в сумі 487,79 грн., що виник 26.12.2005, строк давності для стягнення сплив 25.12.2008;
- податкового боргу в сумі 130,00 грн., що виник 11.12.2006, строк давності для стягнення сплив 10.12.2009;
- податкового боргу в сумі 2 275,00 грн., що виник 18.12.2006, строк давності для стягнення сплив 17.12.2009.
На час спливу строку давності для стягнення податкового боргу діяв механізм списання безнадійного податкового боргу визначений Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України №103 від 14.03.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.01.2002 за №16/6304 (Порядок №103) зі змінами внесеними згідно з Наказами Державної податкової адміністрації №36 від 20.01.2004 та №629 від 03.11.2004.
Пунктом 5.2. Порядку №103 передбачено, що за результатами розгляду відповідних документів з метою списання безнадійного податкового боргу контролюючі органи регіонального рівня (якщо контролюючий не є податковим) звертаються до податкового органу за місцем реєстрації платника податків або за місцем обліку такого податкового боргу.
Згідно з пунктом 5.3. за результатами розгляду документів, наданих контролюючим органом або безпосередньо платником податків, керівник (його заступник) органу державної податкової служби приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 2.
У випадках, передбачених підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 цього Порядку, контролюючий орган самостійно здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу у відповідності до вимог підпунктів 5.2, 5.3 цього Порядку.
Списання безнадійного податкового боргу здійснюється щоквартально протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації за звітний (податковий) квартал (пункт 5.5.).
Визначені до списання суми безнадійного податкового боргу списуються в картках особових рахунків платників податків датою прийняття рішення.
За наведеними вище платежами на загальну суму 3 511,83 грн. сплили строки давності для стягнення податкового боргу, при цьому такий податковий борг залишився не стягнений контролюючим органом, в тому числі і в судовому порядку.
За приписами ч 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За правовим висновком Верховного Суду у постанові від 15.10.2020 у справі №910/8428/18 відповідно до положень ПК України граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який «починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку.
Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону).
Списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, щодо якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи, станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу у контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Верховний Суд у постанові від 09.03.2021 року у справі № 300/2353/19 зазначив, що списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. При цьому звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
У постановах від 25.02. 2020 року у справі №1340/5767/18, від 01.02.2021 року у справі №2a-3025/11/0970, від 13.07.2022 року у справі № 480/340/20 Верховним Судом сформульовано висновок про те, що положеннями пунктів 95.1-95.3 статті 95 і пункту 102.4 статті 102 КАС України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми пункту 102.4 статті 102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.
Аналіз наведеного у ПК України підходу до розуміння суті податкового боргу у взаємозв`язку із пунктами 102.1 і 102.4 статті102 ПК України дає підстави для висновку, що податковий борг, який виник внаслідок несплати платником податків самостійно визначених у податковій декларації грошових зобов`язань, може бути стягнутий контролюючим органом протягом і в межах строку давності, який становить 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Відповідно, після спливу строку давності для стягнення такого боргу останній набуває ознак безнадійного податкового боргу у розумінні підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України.
Отже, питання списання безнадійного податкового боргу визначається не п. 37.3 ст. 37 ПКУ, а п. 101.1 ст. 101 ПК України, якою передбачено, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Згідно п.п. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПКУ під терміном «безнадійний» розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Таким чином, питання списання безнадійного податкового боргу чітко врегульовано відповідними нормами ст. 101 ПКУ, які є спеціальними відносно норм п. 37.3 ст. 37 ПК України, а отже, підлягають переважному застосуванню.
Крім того, відповідно п. 37.3 ст. 37 ПК України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є підп. 37.3.1. ліквідація юридичної особи; підп.37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно вiдсутньою; підп. 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; підп. 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.
До того ж за п.п. 37.3.4 п. 37.3 ст. 37 ПК України, перелік підстав для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є відкритим (невичерпним), оскільки передбачає таку підставу як його скасування у передбачений законом спосіб.
Таким передбаченим законом способом є списання безнадійного податкового боргу в порядку, визначеному ст. 101 ПК України. В постановах від 04.09.2018 у справі №813/4430/16, від 09.03.2021 у справі № 300/2353/19 Верховний Суд дійшов висновків, що у випадку відповідності податкового боргу критеріям визнання безнадійним, в тому числі внаслідок спливу строків давності стягнення такого податкового боргу, він підлягає безумовному списанню контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Нездійснення такого списання є протиправною бездіяльністю з боку контролюючого органу
Пунктом 95.1 ст. 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Чинним законодавством визначені наступні заходи стягнення податкового боргу:
стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, з його рахунків в установах банків (абз. 1 п. 95.3 ст. 95 ПКУ), а також готівки (п. 95.4 ст. 95 ПКУ), що здійснюється на підставі рішення суду;
продаж майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі (абз. 2 п 95.3, п.п. 95.7-95.24 ст. 95 ПКУ), що здійснюється на підставі рішення суду;
звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу (рішення суду виконується в загальному порядку органами державної виконавчої служби) (п. 87.11 ст. 87 ПК України). Протягом строків, встановлених п. 102.4 ст. 102 ПК України відповідачем не було здійснено жодного з вищевказаних заходів стягнення податкового боргу, що свідчить про їх сплив.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).
Тобто, закон пов`язує зі спливом 30-денного строку з дня надсилання платнику податків податкової вимоги, виникнення у контролюючого органу права на здійснення заходів стягнення податкового боргу, передбачених п. 95.1 ст. 95 ПК України, проте сам факт надсилання платнику податків податкової вимоги не може вважатися заходом стягнення податкового боргу.
За приписами ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на те, що відповідачем в ході розгляду справи не було доведено правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Розподіл витрат слід здійснити у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 2, 9, 77-78, 90, 139, 243-246, 250, 255, 294, 295-297 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева