Справа № 307/2485/24
Суддя: Повідайчик О. І.
Дата ухвалення: 2024-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/2485/24
2-а/302/33/24
Категорія 140
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Повідайчика О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М. від 18 червня 2024 року справу було передано за територіальною підсудністю за зареєстрованим місцем проживання позивачки до Міжгірського районного суду Закарпатської області. Справа надійшла до Міжгірського районного суду Закарпатської області 17 липня 2024 року. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2 від 18 липня 2024 року відкрито провадження в справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 12 червня 2024 року о 12 год 39 хв 36 сек поліцейським Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259, якою позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) за порушення п.2.3 в) Правил дорожнього руху порушення правил користування ременями безпеки. Стверджує, що не вчиняла зазначеного порушення й завжди користується ременями безпеки. Зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилання на докази вчинення нею зазначеного адміністративного правопорушення. Обґрунтовуючи позов статтями 247, 251, 252, 280, 283 і 284 КУпАП, п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» й правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 26.04.2018 в справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 в справі № 161/5372/17 стверджує про відсутність події правопорушення, а відтак про незаконність оскаржуваної постанови та просить її скасувати.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову. При цьому відповідач підтверджує факт притягнення позивачки до адмінвідповідальності постановою серії ЕНА № 2374259 від 12.06.2024, стверджує, що правопорушення було зафіксовано поліцейським за допомогою портативних технічних приладів, відповідно до наказу МВС від 18.12.2018 № 1026, а долучений до відзиву відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення. Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис не може слугувати підставою для неврахування цього доказу. Зазначає, що, позаяк ч. 5 ст. 121 КУпАП не передбачено застосування адміністративного арешту, з врахуванням п. 32 рішення ЄСПЛ в справі «Максименко проти України», відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови, не суперечить інтересам позивача. Зауважує, що з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Відповідач вказує, що в цьому випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності винесення постанови на місці вчинення правопорушення, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП не здійснювалось, а постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП. Зазначає, що оскаржувана постанова оформлена відповідно до положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395. Обґрунтовуючи відзив зазначеними обставинами й положеннями законодавства, посилаючись на п. 11 ч. 1 ст. 23, п. 9 ч. 1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.9 та п. «в» п. 2.3. Правил дорожнього руху, ст. 9, ст. 222, ч. 1 ст. 251 та ст. 258 КУпАП стверджує про законність оскаржуваної постанови, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року у відповідача було витребувано оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259 від 12 червня 2024 року. 30 липня 2024 року на адресу суду надійшла заява про неможливість надання витребуваного доказу у зв`язку з направленням зазначеної постанови до органів державної виконавчої служби. Враховуючи, що сторонами визнається і не заперечується факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259 від 12 червня 2024 року суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за наявними доказами.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд встановив такі фактичні обставини.

12 червня 2024 року поліцейським Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області старшим сержантом поліції ОСОБА_4 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259. Цією постановою ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до змісту цієї постанови було те, що 12 червня 2024 року о 12:36:18 на 78 км автодороги Н-09 ОСОБА_1 керувала транспортним засобом HYUNDAI I30 днз НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки з не пристебнутим ременем безпеки, чим порушила п. 2.3. в) Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Згідно з положеннями пункту 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (далі ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Зазначеній нормі Закону відповідає п. 1.3. Правил дорожнього руху.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до підпункту в) пункту 2.3. Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 121 КУпАП, належить до юрисдикції органів Національної поліції. Згідно з приписами ч. 2 зазначеної норми КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У такому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст.121 КУпАП міг проводитись на місці вчинення адміністративного правопорушення або ж за місцем його вчинення чи за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника (ч. 1 і 2 ст. 276 КУпАП).

З вказаних норм слідує, що порушення правил користування ременями безпеки є адміністративним правопорушенням, розгляд такої справи належить до компетенції органів Національної поліції, від імені якої вправі розглядати справу поліцейський зі спеціальним званням. Протокол про адміністративне правопорушення в такій справі не складається, а справа може бути розглянута на місці вчинення правопорушення з винесенням відповідної постанови.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до приписів ст. 245 КУпАП є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Враховуючи відсутність спеціального закону, яким би регламентувався порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах Національної поліції, суд констатує, що такий порядок визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу та, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (ст. 249 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зі змісту ч. 1 і 2 ст. 283 КУпАП слідує, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Відповідно до положень ч. 3 зазначеної норми КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З вказаних положень законодавства в їх системному взаємозв`язку слідує, зокрема, що винесенню постанови в справі про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку повинен передувати розгляд справи, межі якого можуть, відповідно до закону, різнитись в залежності від виду правопорушення й способу його виявлення/фіксування. Водночас така процедура розгляду повинна гарантувати з`ясування всіх обставин справи, відповідно до ст. 245 КУпАП, з наданням особі можливості реалізувати її права при притягненні до адміністративної відповідальності. В інакшому випадку формальне «складання» постанови за місцем вчинення правопорушення без розгляду справи, порушує принцип законності, положення ст. 3, 8, 19, 59 Конституції України та має ознаки свавільного, що є неприпустимим.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259 від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 була притянута до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510,00 грн за те, що 12 червня 2024 року о 12:36:18 на 78 км автодороги Н-09 вона керувала транспортним засобом HYUNDAI I30 днз НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки з не пристебнутим ременем безпеки, чим порушила п. 2.3. в) Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

ОСОБА_1 в адміністративному позові заперечила факт порушення п. 2.4 в) Правил дорожнього руху, повідомила, що завжди до початку руху транспортного засобу пристебує ремінь безпеки.

Суд констатує, що оскаржувана постанова не містить будь-яких посилань на докази, які б давали можливість перевірити сам факт події, який став підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності.

Відповідач у відзиві на позов стверджує, що подія мала місце та що «долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 12 червня 2024 року за участі сторін в справі».

Суд дослідив поданий відповідачем як доказ відеофайл «Відео Арович Г.І.mp4». Відповідно до відображеної на відео дати й часу відеофіксація розпочалась о 12:37:41 год 12.06.2024. При цьому з оскаржуваної постанови вбачається, що позивачкою було допущено правопорушення цього дня о 12:36:18 год. Відтак результат відеозйомки, яка розпочалась через 1,5 хв після стверджуваного вчинення правопорушення не відображає й не міг відображати подію, яка передувала його початку. На зазначеному відеофайлі, загальна тривалість якого 4 хв 46 сек, всупереч твердженню відповідача, відсутнє відображення події адмінправопорушення. Натомість на зазначеному файлі міститься відображення подій щодо оголошення та вручення ОСОБА_1 оскаржуваної постанови та повідомлення про право її оскаржити. Зазначений відеозапис не містить і опосередкованих доказів, які давали б суду можливість достовірно встановити факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення. При цьому висновок суду щодо установлених обставин не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд зауважує, що в цій справі єдиним доказом, який містить інформацію про нібито вчинення позивачкою адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Проте зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами, а тому не може розглядатись як доказ, за відсутності інших доказів, на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17, № рішення 73700340).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки під час судового розгляду не встановлено наявності у діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КупАП, а саме події правопорушення, тому постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259 від 12 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, підлягає скасуванню.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З врахуванням висновку суду про ухвалення рішення на користь позивача, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Закарпатській області судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-77, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2374259 від 12 червня 2024 року за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 07 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик