Справа № 420/31839/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 серпня 2024 року

м. Київ

справа №420/31839/23

адміністративне провадження № К/990/28463/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі № 420/31839/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 27-Д від 04 жовтня 2022 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2012 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання виданої громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати поновити посвідку № НОМЕР_2 від 30 червня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання виданої громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати поновити посвідку № НОМЕР_3 від 02 липня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування посвідки на постійне проживання виданої громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати поновити посвідку № НОМЕР_4 від 04 листопада 2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 06 березня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 27-Д від 04 жовтня 2022 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2012 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19 жовтня 2022 року №2377 про скасування посвідки на постійне проживання виданої громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати поновити посвідку № НОМЕР_2 від 30 червня 2022 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19 жовтня 2022 року №2389 про скасування посвідки на постійне проживання виданої громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати поновити посвідку № НОМЕР_3 від 02 липня 2019 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19 жовтня 2022 року №2393 про скасування посвідки на постійне проживання виданої громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язати поновити посвідку № НОМЕР_4 від 04 листопада 2019 року. Стягнуто з Головного управління ДМС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 3 220,8 грн. Стягнуто з Головного управління ДМС України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року задоволено частково апеляційні скарги Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 420/31839/23 - в частині зобов`язання поновити посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 від 30 червня 2022 року, № 900014512 від 02 липня 2019 року, №900024454 від 04 листопада 2019 року - скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути відповідні повідомлення про необхідність перевірки на предмет наявності чи відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію та посвідок на проживання з урахуванням висновків апеляційного суду. В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у справі № 420/31839/23 залишено без змін.

22 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі № 420/31839/23. Заявник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області відмовити у повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною шостою статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини.

Як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду 06 березня 2024 року, зазначену справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак рішення у цій справі можуть бути оскаржені до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Оскаржуючи судове рішення, прийняте у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених у підпунктах «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Зокрема, відповідач зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Суд звертає увагу заявника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики Верховним Судом відхиляються через їхню необгрунтованість, так як Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області не зазначає новітніх, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, аналіз яких, у майбутньому, буде матиме вплив на розгляд подібної категорії справ. Крім того, вирішуючи такі спори, суди надають правову оцінку в залежності від обставин, установлених у кожному конкретному випадку.

Твердження відповідача про те, що справа становить виняткове значення також не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги відповідача у цій справі в якусь особливу категорію спорів, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

Щодо посилання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі незначної складності, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що заявник, оскаржуючи судове рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

При цьому Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення, виходив із того, що факт перебування позивачів на території України ніколи не було формально законним, а тому висновок суду першої інстанції про обраний спосіб захисту, зокрема, зобов`язання ГУ ДМВС в Одеській області поновити позивачу - ОСОБА_1 посвідку на проживання є помилковим. Наведені висновки мають бути застосовані й до інших позивачів, оскільки вони отримали посвідки на проживання виключно як діти ОСОБА_1 .

Апеляційний суд зазначив, що належним та раціональним способом захисту у даній ситуації з метою знайти справедливий баланс між державним інтересом у забезпеченні ефективного імміграційного контролю, з одного боку, та потребою заявників мати можливість залишитися в Україні, з іншого боку, є зобов`язання відповідачів провести повторну перевірку та прийняти відповідні рішення.

При цьому під час проведення відповідної перевірки та процедури прийняття рішень, відповідачам треба врахувати, чи відповідає скасування дозволу критерію пропорційності. Йдеться про встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів іммігранта і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків.

У цьому випадку міграційний орган має звернути увагу на такі обставини, як: наявність сім`ї в іммігранта на території України, соціальні зв`язки, час, протягом якого іммігрант проживає в Україні, чи притягувався іммігрант раніше до відповідальності та характер такої відповідальності, чи не створюється з таких обставин штучні підстави для легалізації проживання сім`ї мігранта на території України.

Також, апеляційний суд акцентував увагу на тому, що рішення відповідачів стосувались документів, які дають підставу для отримання громадянства, а не загальної можливості легалізацій проживання на території України (див., наприклад, п. 131 Рішення ЄСПЛ у справі HOTI v. CROATIA, Application no. 63311/14, від 26.04.2018), що, у свою чергу, впливає на критерії оцінки рішень відповідачів, зазначених у статті 2 КАС України.

Тож законність та ефективність реалізації дискреційних повноважень міграційного органу щодо скасування дозволу на імміграцію з підстав подання іммігрантом свідомо неправдивих відомостей, залежить від врахування всіх фактичних обставин справи, на які зокрема звернув увагу апеляційний суд, а також дотримання процедурних прав зацікавлених осіб бути присутніми під час розгляду її справи та захищати свої інтереси.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно обрано спосіб захисту, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню та постановленню нового про зобов`язання відповідачів повторно розглянути відповідні повідомлення про необхідність перевірки на предмет наявності чи відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію та посвідок на проживання з урахуванням висновків апеляційного суду.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

На підставі викладеного, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення прийняте у справі, яка розглянута за правилами спрощеного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі № 420/31839/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко