Справа № 300/9119/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/9119/23 пров. № А/857/6743/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 22 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ) щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії з 01 березня 2021 року;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачці недоодержаної пенсії за період з 01 березня 2021 року по 06 червня 2023 року з компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 300/9119/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відмова пенсійного органу у поновленні виплати пенсії у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Окрім того, оскільки непроведення виплати пенсії позивачці відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то поновлення виплати пенсії має проводитися з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що пенсійним органом виплата пенсії позивачці була призупинена у зв`язку з тим, що її пенсія, яка виплачувалась на банківський рахунок, не отримувалась нею понад рік часу. Через зазначену обставину позивачці було запропоновано подати заяву про продовження виплати пенсії. Оскільки позивачка не звернулася особисто та не направила іншими належними засобами заяву про продовження виплати пенсії до ГУ ПФУ, то виплата пенсії ОСОБА_1 переведена з 01 вересня 2020 року на відділення поштового зв`язку за місцем проживання (с. Стримба) згідно з матеріалами пенсійної справи. Через відсутність ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання її пенсія, яка мала виплачуватися через поштове відділення в с. Стримба, з 01 вересня 2020 року по 28 лютого 2021 року поверталась на адресу ГУ ПФУ, як невиплачена.

Оскільки ОСОБА_1 тільки 08 червня 2023 року особисто звернулась із заявою до відповідача про виплату пенсії за новим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), то з цього часу позивачці поновлено виплату її пенсії і підстав для виплати пенсії з 01 березня 2021 року немає.

Окрім того скаржник зазначає, що право позивача на компенсацію втрати частини доходів відповідачем не порушено, а тому суд безпідставно задовольнив таку вимогу ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апелянта, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ як особа, яка одержує пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення.

Через певні життєві обставини позивачка деякий час перебувала за кордоном. По приїзді в Україну позивачка дізналась, що їй припинено виплату пенсії і 20 червня 2023 року позивачка звернулась до ГУ ПФУ із заявою про поновлення такої виплати.

На звернення позивачки відповідач листами від 30 жовтня 2023 року та від 22 листопада 2023 року повідомив ОСОБА_1 , що виплату пенсії їй поновлено з 07 червня 2023 року та за період з 07 червня 2023 року по 31 липня 2023 року таку виплачено 05 липня 2023 року у сумі 6493,50 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо непоновлення та невиплати пенсії з 01 березня 2021 року протиправними, позивачка звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачці пенсії за період з 01 березня 2021 року по 06 червня 2023 року.

Тобто, саме право позивачки на поновлення виплати пенсії не є спірним питанням, а спірним є саме час, з якого позивачці має здійснюватися поновлення виплати пенсії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 49 Закону №1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Таким чином, пенсіонер, виплата пенсії якому була припинена, а потім поновлена, має право на виплату нарахованих, але не отриманих своєчасно з власної вини сум пенсій за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Судом встановлено, що виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в установах банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1998 року №1596 (далі Порядок №1596), у зв`язку із неподанням нею нової заяви про виплату пенсії, що зумовлено неотриманням суми пенсії з її поточного рахунку більше як один рік.

Пунктом 16 Порядку №1596 передбачено, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через призначеного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Як слідує з апеляційної скарги, ГУ ПФУ надіслало ОСОБА_1 повідомлення №720/09-В від 04.08.2020 із проханням особисто звернутись до сервісного центру Пенсійного фонду України для подання нової заяви для продовження виплати пенсії через банківську установу. Додатково позивачку повідомлено, що у разі неподання заяви у вказаний термін виплата пенсії ОСОБА_1 буде переведена через відділення поштового зв`язку за місцем проживання, зазначеного в матеріалах пенсійної справи.

Скаржник зазначає, що у заяві ОСОБА_1 було зазначене зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Оскільки позивачка не звернулася особисто та не направила іншими належними засобами заяву про продовження виплати пенсії до ГУ ПФУ, то виплата її пенсії була переведена з 01 вересня 2020 року на відділення поштового зв`язку за місцем проживання (с. Стримба) згідно з матеріалами пенсійної справи. Через відсутність ОСОБА_1 за місцем проживання пенсія позивачки, яка мала виплачуватися через поштове відділення в с. Стримба з 01 вересня 2020 року по 28 лютого 2021 року, поверталась на адресу ГУ ПФУ, як невиплачена. У зв`язку з наведеним, ГУ ПФУ припинило позивачці виплату пенсії.

У постанові від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, згідно з яким пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає нарахованою в момент призначення пенсії і залишається такою (нарахованою) до її чергової зміни. У той же час якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України та Закон №1058-ІV гарантують всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

У межах спірних правовідносин позивачка не отримала своєчасно суми пенсії з власної вини (не подала відповідних документів для продовження виплати пенсії). Тому відповідно до вимог частини 1 статті 46 Закону №1058-IV вона має право на виплату пенсії за минулий час в межах трирічного строку до дня звернення за отриманням пенсії.

Таким чином апеляційний суд зазначає, що в силу положень частини 1 статті 46 Закону №1058-IV ОСОБА_1 має право на виплату пенсії за минулий період, у спірному випадку з часу її призупинення 01 березня 2021 року по дату поновлення такої виплати 07 червня 2023 року, оскільки з новою заявою про виплату пенсії позивачка звернувся до пенсійного органу менш як за три роки після її призупинення.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці компенсації втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів пенсії, апеляційний суд зазначає таке.

Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація частини доходів проводиться тільки у випадку, якщо такі доходи були нараховані, але були затриманні строки їх виплати.

Оскільки ГУ ПФУ не здійснило виплату страхових сум за спірний період, зазначене не свідчить про затримання строків виплати грошових доходів, апеляційний суд дійшов висновку, що така позовна вимога безпідставно задоволена судом першої інстанції.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 20 жовтня 2022 року при розгляді справи № 140/862/19, від 28 листопада 2023 при розгляді справи № 420/18163/21 та від 11 січня 2024 року при розгляді справи № 200/7529/20-а, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи. Тому оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовної вимоги про нарахування та виплату позивачці компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати скасувати та у задоволенні такої позовної вимоги відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року у справі № 300/9119/23 в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату позивачці компенсації втрати частини доходів через неодержання пенсії за період з 01 березня 2021 року по 06 червня 2023 року та у задоволенні такої позовної вимоги відмовити.

У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк