Справа № 580/12271/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Авангард» звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

25 липня 2024 року через систему Електронний суд надійшов відзив від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому відповідач просив відмовити ТОВ «Авангард» в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І та пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - Кодекс), у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 Кодексу, проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток по податкових деклараціях за 2021 рік та 1 квартал 2022 року.

За результатами перевірки складено акт №815/32-00-04-02-02-06/21377944 від 01.08.2023 року, яким встановлено порушення пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України з урахуванням приписів підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, в частині несвоєчасної сплати ТОВ «Авангард» узгоджених сум податкових зобов`язань по податку на прибуток:

- згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2021 рік (реєстраційний № від 01.03.2022 року) по строку сплати 01.08.2021 року на загальну суму 18 505 168,05 грн. із затримкою на 314 діб;

- згідно податковій декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2022 року (реєстраційний № від 06.05.2022 року) по строку сплати 01.08.2022 року на загальну суму 1 892 621 грн. із затримкою на 18 діб.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення за формою «Ш» № про нарахування штрафних санкцій за платежем: податок на прибуток підприємств (11021000) у сумі 10 198 894,53 грн.

Позивачем подано скаргу на зазначене податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, яка прийняла рішення №35068/6/99-00-06-03-01-06 від 24.11.2023 року про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.09.2023 року № в частині правомірності застосування штрафної санкції в розмірі 50 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого узгодженого грошового зобов`язання. Підставою для скасування, визначено неможливість в межах камеральної перевірки встановити обставини, що свідчать про винність та умисність діяння платника, оскільки згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях та даних відповідних електронних систем, які не можуть підтвердити або спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення умисності.

На виконання рішення ДПС від 24.11.2023 року та відповідно до наказу Мінфіну від 04.07.2023 року №368 «Про затвердження Змін до порядку надіслання контролюючим органам податкових повідомлень-рішень платникам податків» відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № форми «Ш» від 28.11.2023 року про нарахування штрафних санкцій у сумі 1 945 147,85 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Законом України №1797-VIII від 21.12.2016 року підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 доповнено абзацом другим, відповідно до якого предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Відповідно до пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

З вищенаведених правових норм вбачається, що камеральна перевірка з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання проводиться без попередження платника податків, без його згоди та не потребує присутності під час її проведення.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України визначено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Відповідно до пп. 49.18.2, пп. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

- календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

- календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 49.18.4 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

З аналізу викладених норм Податкового кодексу України висновується, що граничним строком сплати узгоджених податкових зобов`язань, самостійно визначених платником податків, у податковій декларації з податку на прибуток є 10-й календарний день після закінчення 40-ка денного періоду для подачі податкової декларації за календарний квартал та 60-ти денного - для подання податкової декларації за календарний рік.

У відповідності до пп. 112.8.9 п. 112.8 ст. 112 Податкового кодексу України обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).

Так, позивач стверджує, що отримав від торгово-промислової палати в Київській області сертифікат №3200-23-2380 від 17.05.2023 року про форс-мажорні обставини (обставини непереробної сили), виданий Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою ТОВ «Авангард», який підтверджує настання форс-мажорних обставин в частині сплати узгоджених зобов`язань податку на прибуток підприємств за 2021 рік в сумі 18 505 168,05 грн.

Однак, не всі обставини у період війни визнаються форс-мажорними, а лише ті, які мають безпосередній вплив на платника податку та спричиняють порушення його можливості виконувати свої податкові обов`язки.

Як було вірно зауважено судом першої інстанції, на території Черкаської області станом на 11.03.2022 року військові дії не велися. Вказані обставини є загальновідомими, тому не потребують доказування в силу вимог ч. 3 ст. 78 КАС України.

З огляду на викладене, позивач не обґрунтував, яким чином військова агресія РФ вплинула на можливість виконання податкових зобов`язань позивача за 2021 рік.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту вказаного висновку Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати вбачається, що він сформований за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності позивача за окремими договорами, укладеними з ТОВ «ШРБУ-48», тобто можливість виконання податкових зобов`язань за рахунок господарських операцій за іншими договорами та з іншими контрагентами не була предметом дослідження, тому цей висновок не є належним доказом повної неможливості виконання позивачем своїх податкових зобов`язань.

З аналогічних підстав апеляційний суд також вважає непереконливими твердження позивача про настання форс-мажорних обставин, що підтверджено сертифікатами від 08 травня 2023 року №3200-23-2236 та №3200-23-2237.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач отримав протягом 2021 року прибуток від господарської діяльності, який оподатковується за ставками податку, визначеними ст. 136 Податкового кодексу України, тобто задекларований позивачем податок в сумі 18 506 828 грн. є лише частиною отриманого прибутку. Решта грошових коштів залишилась у розпорядженні позивача.

При цьому, до початку бойових дій такий прибуток станом на 31.12.2021 року вже отриманий позивачем, оскільки самостійно визначений 01.03.2022 року у податковій декларації з податку на прибуток за 2021 рік. Тобто, через 7 днів з дати повномасштабного вторгнення РФ на територію України позивач свідомо визначив суму податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств.

Отже, початок бойових дій в Україні з 24.02.2022 року не вплинув на процес отримання прибутку за 2021 рік. Податковий кодекс України не ставить в залежність обов`язок зі сплати податків від своєчасного виконання договірних зобов`язань контрагентами платника податків у майбутніх податкових періодах, відповідно, незалежно від початку бойових дій в Україні позивач повинен був спрогнозувати свою господарську діяльність таким чином, щоб на 11.03.2022 року він мав можливість сплатити самостійно визначену суму податкових зобов`язань.

Позивач продовжив отримувати прибуток від господарської діяльності у І кварталі 2022 року, що підтверджується поданою ним податковою декларацією за І квартал 2022 року від 06.05.2022 року, якою самостійно визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1 982 621 грн. Тобто, доходи позивача перевищили його витрати і на дату подачі декларації військові дії не зупинили господарську діяльність позивача, тому його посилання на неможливість виконання зобов`язань зі сплати податку на прибуток внаслідок дії форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Наведеним також спростовуються посилання позивача на витрачання коштів на оплату праці та нарахування на фонд оплати праці в сумі 13 871 700,40 грн., оскільки операційні витрати майбутніх звітних періодів не можуть впливати на своєчасність сплати податкових зобов`язань за попередні звітні періоди. При цьому, позивач обрав для аналізу витрат період за увесь 2022 рік, тоді як граничний термін сплати податкових зобов`язань з податку на прибуток припадав за 2021 рік на 11.03.2022, за І квартал 2022 року на 20.05.2022, та з урахуванням відстрочки внаслідок воєнного стану обидва строки припадали на 01.08.2022, тобто охоплюють тільки 7 місяців 2022 року.

Щодо посилання позивача на лист ТОВ «ШРБУ-48» №378 від 25.04.2023 року, судом першої інстанції було вірно зауважено, що лист стосується неможливості виконання договірних зобов`язань за договорами №1 від 04.01.2022 року та №17-О від 31.12.2021 року, тобто, які жодним чином не вплинули на отримання позивачем прибутку за 2021 рік. Більш того, ТОВ «ШРБУ-48» не повідомляло позивача про неможливість виконання договірних зобов`язань за іншими договорами з цим контрагентом.

Також позивач не зазначив у позовній заяві та не надав доказів невиконання договірних зобов`язань іншими контрагентами у періоді, на який припадав строк сплати податкових зобов`язань.

Водночас, Законом України №2260-ІХ від 12.05.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового контролю та адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», який опубліковано в газеті «Голос України» 26 травня 2022 року, набрав чинності 27 травня 2022 року (далі - Закон 2260), внесено зміни до пп.69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, зокрема визначено, що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків, граничний термін виконання яких припадає на період, починаючи з 24 лютого 2022 року до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» за умови сплати податків та зборів у строк не пізніше 31 липня 2022 року.

В подальшому, Законом України №2836-ІХ від 13.12.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України», змінено пп.69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, зокрема платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду, І квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду, за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року.

Зважаючи на ту обставину, що в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на неможливість виконання податкових обов`язків, на нього поширюються вищенаведені вимоги Податкового кодексу України щодо необхідності сплати податків не пізніше 1 серпня 2022 року.

Тим більше, з розрахунку штрафних санкцій до оскарженого податкового повідомлення-рішення вбачається, що до позивача не застосовувалась відповідальність за несвоєчасну сплату податку на прибуток до 1 серпня 2022 року.

Отже твердження позивача та його посилання на норми податкового законодавства, які звільняють від відповідальності платників, що не мають можливості виконувати свої податкові обов`язки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в ході судового розгляду спору позивач не підтвердив належними та допустимими доказами неможливості своєчасно виконувати податкові обов`язки.

Також до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Податкового кодексу України, які встановлюють презумпцію правомірності рішень платника податків, оскільки у справі, що розглядається, вищенаведені правові норми, якими врегульовано спірні правовідносини, є чіткими та зрозумілими і не допускають неоднозначного тлумачення та не викликають суперечність.

Так, пунктом 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З розрахунку штрафних санкцій до оскарженого податкового повідомлення-рішення вбачається, що до позивача застосовано штраф у розмірі 10% від суми несвоєчасно сплаченого податку на прибуток за 2021 рік в сумі 1850516,80 грн., оскільки затримка сплати податку склала 314 днів. Також затримка погашення суми податкового зобов`язання за І квартал 2022 року склала 18 днів, тому до позивача правомірно застосовано штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно сплаченої суми податку.

Щодо посилань позивача на застосування штрафних санкцій у період дії карантину, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій, зокрема, за порушення вимог законодавства в частині нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Тимчасово, на період до припинення або скасування військового стану на території України, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у п. 69 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України.

Абзацом вісімнадцятим п.п. 69.2 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПКУ, з урахуванням змін внесених Законом України від 12 травня 2022 року №2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», який набрав чинності 27.05.2022 року, визначено, що у разі виявлення порушень Законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з ПКУ, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених п.п. 112.8.9 п. 112,8 ст. 112 ПКУ (вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс- мажору)), що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Отже, тимчасово, на період дії воєнного стану, починаючи з 27.05.2022 року, переважають норми в частині звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання платником податків податкових обов`язків у випадках та за умов, передбачених п. 69 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України.

З наведеного слідує висновок, що норма п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних санкцій за порушення термінів нарахування, декларування та сплати податків і зборів на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) не застосовується з 27.05.2022 року на період дії воєнного стану, тому доводи позивача в цій частині також є необґрунтованими.

До того ж, як було вірно зауважено судом першої інстанції, до позивача не застосовувались відповідальність за несвоєчасну сплату податку на прибуток до 1 серпня 2022 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард» залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 06 серпня 2024 року.