Справа № 343/1613/24
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2024-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1613/24
Провадження №: 2-а/343/26/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

суддi Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/1613/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Скунця Івана Івановича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення серії ЕНА № 2643379 від 20.07.2024, винесену інспектором лейтенантом поліції Скунцьом І.І., про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 3400,00 грн, а провадження в даній справі закрити. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області на його користь судові витрати у виді судового збору в сумі 605,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що, згідно із оскаржуваною постановою, він 20.07.2024 об 12:09 год у с. Сойми по вул. Центральна Хустського району Закарпатської області на автодорозі "Долина-Хуст" керував транспортним засобом марки "DAF". Під час перевірки т.з. на дотримання теплового режиму та при перевірці посвідчення водія встановлено, що термін дії посвідчення вийшов. Отже, за версією поліцейського, він (позивач) порушив п.п. 2.1а Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом собою, яка не має права керувати таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Винесена постанова є незаконною, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, оскільки п.п. 1 п. 1 Постанови КМУ від 03.03.2022 № 184 "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами" встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_1 , що виданий ТСЦ 2642 11.08.2023, він має право керувати транспортними засобами категоріями В, С, СЕ. Термін дії посвідчення - 05.07.2024. Аргументи про продовження дії посвідчення водія, як це передбачено вищевказаною Постановою КМУ, він наводив інспектору поліції ОСОБА_2 , однак останній їх не сприйняв, сказав, що в разі незгоди він може оскаржити до суду його дії та постанову.

За вказаних обставин він не погоджується із застосуванням до нього адміністративного стягнення, тому просить суд скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просить у задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивує тим, що постановою серії ЕНА № 2643379 від 20.07.2024 громадянина ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.

Частина 2 статті 126 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає в керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або в передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Працівником поліції було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням норм теплового (температурного) режиму великоваговим транспортним засобом. При перевірці документів, а саме посвідчення водія, було виявлено, що в посвідчення водія, виданому на ОСОБА_1 . ТСЦ 2642 ВХІ 421531, закінчився термін дії 05.07.2024. При цьому при перевірці по базі ІПНП поліцейський встановив, що позивач протягом двох років вчинив більше як 2 правопорушення за керування транспортним засобами, а саме:

02.09.2023 - порушення правил дорожнього руху: перевищення встановлених обмежень руху, за що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7649713 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень;

14.06.2023 - порушення правил використання номерних знаків, за що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАТ № 973927 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 гривень;

16.02.2024 - порушення правил дорожнього руху, а саме перевищення встановлених обмежень руху, за що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1450864 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень;

29.03.2024 - порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, за що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1772651 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень;

15.04.2024 - порушення вимог дорожніх знаків, за що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1912346 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень;

20.07.2024 - порушення правил керування транспортним засобом, не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме термін дії п/в закінчився, за що винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2643379 за ч. 2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень.

Абзацом 1 п. 29-1 постанови КМУ від 08.05.1993 № 340 визначено, що функціональні можливості електронного кабінету водія та Порталу Дія дають можливість замовити послугу для заміни тимчасовго посвідчення водія, яке видається особі вперше, за двох умов: закінчення терміну дії посвідчення та якщо протягом двох років з дня видачі такого посвідчення водій вчинив не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення водієм кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.

Нормами постанови КМУ № 184 від 03.03.2022, на яку звертає увагу позивач, регулюються тільки питання щодо права керування з посвідченням водія, термін дії якого закінчився. Однак питання щодо вчинення особою протягом двох років з дня видачі тимчасового посвідчення, особі, яка вперше отримала таке посвідчення, на період дії воєнного стану в ній не врегульовано, а відтак водій позбавлений можливості керувати транспортними засобами.

Щодо тверджень позивача, що нормами п. 1 ч. 1 постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився, то зазначив, що, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 165 було зупинено строки надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру. Однак, постановою КМУ від 08.08.2023 № 828 було скасовано постанову КМУ № 165 від 28.02.2022, якою зупинено надання адміністративних послуг, а також що стосується обміну, заміни, виготовлення посвідчення водія.

Вважає, що норми постанови КМУ № 184 від 03.03.2022 спрямовані на забезпечення прав на водіння транспортними засобами в умовах воєнного стану, коли неможливо забезпечити роботу сервісних центрів МВС або завести чи виготовити бланки водійських посвідчень. Однак станом на сьогодні функціонування суб`єктів надання адміністративних послуг майже повністю відновлено, особливо на територіях, де не ведуться активні бойові дії. Отже, громадяни не позбавлені можливості у реалізації права на звернення на отримання адміністративної послуги в умовах воєнного стану. В Івано-Франківській області на даний час немає перебоїв з роботою сервісних центрів МВС, проблем зі здачею, недостачею бланків для виготовлення водійських посвідчень.

Також зазначає, що хоча прийняття даних постанов в період воєнного стану має вимушений характер, однак і має певний вплив на дорожній рух, тобто у працівників поліції виникає необхідність в посиленні контролю за дотриманням ПДР, додаткової перевірки достовірності документів (в.т.ч. посвідчення водія), строк дії яких закінчився, з метою створення безпечних і комфортних умов для учасників руху.

Правопорушення поліцейським було зафіксовано за допомогою портативних технічних приладів, як це передбачено наказом МВС від 18 грудня 2018 року № 1026 "Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, зберігання та видачі відеозаписів". Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, а зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 20.07.2024 року за участі сторін в справі. Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не може слугувати за встановлених в цій справі обставин достатньою підставою для неврахування цього доказу, при тому, що фіксація правопорушення не здійснювалася в автоматичному режимі. Аналогічна позиція викладена в постанові Восьомого апеляційного адмінітсративного суду від 01.05.2024 у справі № 936/120/24.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в п. 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ч. 2 ст. 126 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить його інтересам, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням положень ст. 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив на позов, у якому зазначив, що, відповідно до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами" від 03 березня 2022 року № 184, у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Тобто норми вказаної постанови, як вбачається з її назви і преамбули, приймалися саме з метою врегулювання окремих питань щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами у період воєнного стану і були спрямовані на врегулювання тих правовідносин, які виникли саме у зв`язку із введенням воєнного стану. При цьому, ключовим юридичним фактом, який зумовлює дію вказаної норми, є факт закінчення строку дії посвідчення водія України.

Йому 05.07.2022 ТСЦ 2642 вперше видано посвідчення водія серії НОМЕР_1 з датою закінчення строку дії - 05.07.2024. Тобто на момент винесення оскаржуваної постанови (20.07.2024) строк дії належного йому посвідчення водія України закінчився.

Таким чином, оскільки він вперше отримав національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився, у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану допускається до керування транспортними засобами відповідної категорії у відповідності до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами" від 03 березня 2022 року № 184, тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Твердження ж відповідача, що він після закінчення дії посвідчення водія мав достатній час для його поновлення, не слід брати до уваги, оскільки законодавством не встановлений строк для такого звернення. Крім цього, наведена у відзиві кількість адміністративних правопорушень, за які його притягнуто до відповідальності, зовсім не має відношення до оскаржуваної постанови, оскільки, по-перше, за санкціями вчинених правопорушень його не позбавлено права керування, а по-друге, кількість правопорушень впливає лише на можливість обміну посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії, за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень.

Що стосується зазначення відповідачем у відзиві на позов трьох способів замовлення обміну посвідчення водія в Україні, то таке, на його думку, з урахуванням вищенаведених обставин, жодним чином не свідчить про правомірність оскаржуваної постанови. Більше того, сам відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що "питання щодо вчинення особою на протязі двох років з дня видачі тимчасового посвідчення нею більше як двох правопорушень на період дії воєнного стану відсутнє відповідне регулювання даного питання" (2 речення абзацу 3 сторінки 4 відзиву). Тобто відповідач цілком погоджується, що кількість вчинених правопорушень під час воєнного стану не впливає на допуск його до керування транспортними засобами відповідної категорії як особи, що вперше отримала національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився у період дії воєнного стану, бо жодним нормативно-правовим актом не врегульоване це питання.

Таким чином, ні аргументи відзиву на позовну заяву, ні оскаржувана постанова не містять поза розумним сумнівом фактів і посилань на докази, що свідчили б про керуванням транспортним засобом ним як особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а відтак винесення постанови не грунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

Не витримує критики позиція ні поліцейського ОСОБА_2 , який склав оскаржувану постанову, ані представника відповідача, які разом є представниками правоохоронного органу - суб`єктами владних повноважень, щодо дії правового режиму воєнного стану в різних областях України, бо за такою їхньою позицією можна не дотримуватись, наприклад, комендантської години чи дії інших обмежень в областях, у яких не ведуться активні бойові дії.

Разом із цим, він працює водієм-далекобійником, а тому забезпечення автотранспортним сполученням держави в умовах дефіциту водіїв не лише підтримує економіку держави, але й забезпечує її обороноздатність.

Відповідачем не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, не надано до суду доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, та, зокрема, доказів вчинення ним відповідного адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню його позовні вимоги до ГУ НП в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА№2643379 від 20.07.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, позав заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 17).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, від нього надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого описано вище.

Відповідач інспектор відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Скунць І.І. в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження з позовною заявою та додатками поштовим відправленням за місцем роботи (а.с. 15), а також шляхом направлення вказаних документів на офіційну електронну адресу відділення поліції (а.с. 16). Відзив не подавав, будь-яких клопотань не заявляв.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

24 липня 2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року відкрито провадження у справі.

01 серпня 2024 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він позов підтримав.

01 серпня 2024 року предстаник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у системі "Електронний суд" сформував відзив на позовну заяву.

05 серпня 2024 року від позивача поступила відповідь на відзив на позовну заяву.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

у постанові серії ЕНА № 2643379 від 20.07.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка винесена відносно ОСОБА_1 , вказано, що 20.07.2024 о 12:09 в с. Сойми по вул. Центральна на автодорозі Долина-Хуст під час перевірки т.з. на дотримання теплового режиму та при перевірці посвідчення водія встановлено, що термін дії посвідчення вийшов, водій порушив п. 2.1 а ПДР - керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 5).

Як вбачається з копії посвідчення водія серії НОМЕР_1 , таке видано на ім`я ОСОБА_1 11.08.2023, термін його дії до 05.07.2024 (а.с. 3).

Позивач не погоджується з винесеною постановою, вказуючи, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки у період дії воєнного стану особа допускається до керування транспортним засобом за наявності у неї національного посвідчення водія, виданого їй вперше, строк дії якого закінчився.

Натомість на підтвердження правомірності винесеної постанови представник відповідача подав до суду разом з відзивом на позовну заяву диск CD-R 700MB/80 min з відеозаписами (а.с. 28). Так, на відеозаписі 2-2-8ba1a170-500c... зафіксовано, як поліцейський 20.07.2024 о 12:12 вказує чоловіку, що 15 днів тому закінчився термін дії його посвідчення водія. При цьому поліцейський тримає у руках посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб. Дані з них вводить в базу на планшеті, з якої встановлює, що відносно водія є чотири адміністративні стягнення за вчинення правопорушень, тому роз`яснює, що йому, щоб поміняти посвідчення водія, треба на "нього перездати". Водій зазначає, що у сервісному центрі йому роз`яснювали, що він має право керувати з таким посвідченням водія. Проте поліцейський вказує, що у ПДР не вносилося змін, тому він повинен змінити посвідчення водія. Він їздить по Івано-Франківській та Закарпатській області, тому має таку змогу. Чоловік повідомляє, що на даний час введено воєнний стан. Крім того, він не має на даний час змоги змінити посвідчення водія, тому він змінить його, коли перебуватиме у відпустці. Інший поліцейський зазначає, що МРЕО працюють в штатному режимі, тому змінити посвічення є можливість, а те, що він не має часу - то є його особиста справа. Інспектор повідомляє, що відносно водія розпочато розгляд справи, тому він має право знайомитися з матеріалами справи, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою. Поліцейський роз`яснив, що оскільки водій раніше притягувався до адміністративної відповідальності, тому посвідчення водія йому ніхто автоматично не поміняє. Відносно нього буде винесена постанова, яку він матиме змогу оскаржити в суді. На відеозаписі 2-2-8c6602e0-500c... зафіксовано події, які мали місце 10.07.2024 за участю іншого водія, а не позивача.

Таким чином між сторонами виник спір відносно підставності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Оцінка суду:

вивчивши письмові заяви та матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до такого висновку.

Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стттею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із п. 2.1 а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух", право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (далі - Положення № 340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.

Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС.

Як вказав позивач, 20.07.2024 при винесені оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, він на вимогу поліцейського пред`явив посвідчення водія, яке йому видане вперше. Доказів протижежного відповідач не надав. Оскільки термін дії його закінчився 05.07.2024, поліцейський виніс відносно нього оскражувану постанову. Проте з такими діями працівника поліції позивач не погоджується, вказуючи, що він має право керувати транспортними засобами на підставі посвідчення водія, яке йому видане вперше, і після закінчення терміну його дії, оскільки на даний час в Україні введено воєнний стан.

Так, згідно із Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 з наступними змінами, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. Дію воєнного стану неодноразово було продовжено, востаннє указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Законом № 3684-IX від 08.05.2024.

Як визначено п. 1 Положення № 340, особливості допуску громадян до керування транспортними засобами у період воєнного стану та протягом року з дня його припинення або скасування визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2022 р. № 184 Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 12-1, 20 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", Кабінет Міністрів України постановою № 184 від 3 березня 2022 року "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами" встановив, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився (п.п. 1 п. 1 вказаної Постанови).

Тобто, ключовим юридичним фактом, який зумовлює дію вказаної норми постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022, є факт закінчення строку дії посвідчення водія України, виданого вперше.

Оскільки вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022 діють на даний час, воєнний стан триває, тому позивач, який вперше отримав національне посвідчення водія, строк дії якого закінчився, допускається до керування транспортними засобами відповідної категорії.

Більше того, як вказано в Положенні № 340, посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом, тобто посвідчення водія ОСОБА_1 на час притягнення його до адміністративної відповідальності було дійсним, про що зазначає й у своєму відзиві на позов відповідач, оскільки позивача не було позбавлено права керування транспортними засобами.

Твердження ж відповідача про те, що ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом на підставі посвідчення водія, термін дії якого закінчився, оскільки він вчинив кілька адміністартивних правопорушень, суд не бере до уваги, так як вимоги п. 25-1 Положення № 340, яким визначено, що обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та невчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України, стосуються саме порядку обміну посвідчення водія, а не права керування транспортним засобом у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану за наявності у особи національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

При цьому, суд зауважує, що у визначеному Положенням № 340 алгоритмі дій щодо обміну посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії, відсутні строки, протягом яких особа повинна здійснити такий обмін (як, наприклад, у разі зміни персональних даних (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), стать) власник посвідчення водія зобов`язаний здійснити його обмін не пізніше десяти днів з дня отримання нового документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України чи спеціальний статус особи), тоді як згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, Закон має бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю для того, щоб вона могла, якщо це необхідно, за допомогою кваліфікованих радників передбачити в розумних межах, виходячи з обставин справи, ті наслідки, які може спричинити означена дія. Водночас, наявність прогалин та нечіткостей правового регулювання, неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, не повинно звужувати обсяг прав, гарантованих законом та зобов`язує державу в особі компетентних органів застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Підсумовуючи вказане, враховуючи мету прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03.03.2022, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 пред`явив поліцейському національне посвідчення водія України, яке йому видане вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився, та в силу приписів зазначеної Постанови у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа з таким посвідченням допускається до керування транспортними засобами, тому позивач не допустив порушення вимог пункту 2.1 а ПДР.

За вказаних обстакин, у діях позивача відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП. В свою чергу відповідачем не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення та, як наслідок, не доведено правомірності прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2643379 від 20.07.2024.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням вказаного, постанову серії ЕНА № 2643379 від 20.07.2024 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

При цьому суд звертає увагу на те, що, заявляючи позовні вимоги до інспектора відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Скунця І.І., позивач не врахував, що інспектор поліції є неналежним відповідачем за даним позовом, оскільки в силу вимог ст. 222 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції, їх відділення діють від імені органів Національної поліції, а, отже, не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 26.12.2019 № 724/716/16-а, відповідно до якого державні інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади. Однак, враховуючи те, що позов про скасування постанови про адміністративне правопорушення був заявлений у тому числі й до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, його вимогами було скасування постанови та закриття провадження, підставність чого встановлено вище, тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат:

згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи те, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Частинами 1, 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява №58442/00) зазначено, що, згідно зі ст. 41 Конвенції, Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав такі документи:

- договір № 170/2024 про надання професійної правничої допомоги від 22.07.2024, укладений між адвокатом Васютином Я.В. та ОСОБА_1 , в якому сторони погодили, що за надання послуг адвокатом, клієнт оплачує гонорар у розмірі 2000 грн (а.с. 8);

- додаток 1 до вищевказаного договору, у якому визначений рахунок № 01/170/2024 та опис наданих послуг з їх вартістю (а.с. 6);

- додаток № 2 до вказаного договору, який є актом № 01/170/2024 про надання послуг професійної правничої допомоги від 23.07.2024, в якому зазначено, що адвокат надав, а клієнт прийняв послуги на суму 2000 гривень: надання первинної правової консультації - 400 грн, складання позовної заяви - 1600 грн (а.с. 9);

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 01/170/2024 від 23.07.2024, згідно з якою адвокатом Васютином Я.В. на підставі договору № 170/2024 від 22.07.2024, акта № 01/170/2024 від 23.07.2024 прийнято від ОСОБА_1 2000 гривень (а.с. 7).

Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище.

При цьому суд враховує, що відповідач у своєм відзиві на позовну заяву (а.с. 21- 21 звор.) зазначає, що заявлені до стягнення витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг. Витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Також зазначає, що їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Крім того, розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути явно завищеним порівняно із ціною позову.

Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, те, що позов до одного з відповідачів (інспектора поліції) заявлений безпідставно, суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн, які слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь позивача, що буде співмірним до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, ст. 2, 72 КАС України, ст. 9, 126, 247, 251, 280 КУпАП, ст. 15 Закону України "Про дорожній рух", постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року "Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами", п. 2, 25-1 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, п. 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністартивне правопорушення серії ЕНА № 2643379 від 20.07.2024, винесену інспектором лейтенантом поліції Скунцьом Іваном Івановичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 3400,00 грн, а провадження в даній справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністартивного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, а також витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13 Закарпатської області, код ЄДРПОУ 40108913.

Відповідач: інспектор відділення поліції № 2 (смт Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Скунць Іван Іванович, смт Міжгір`я, вул. Возз`єднання, 1 Хустського району Закарпатської області.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич