Справа № 620/2326/24
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2326/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у зарахуванні ОСОБА_1 в пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 03.11.2006 року по 12.07.2007 року у ВАТ «БМУ Київська ТЕЦ 6» на посаді інженера якості, та з 01.07.2017 року по 30.08.2019 року в компанії «Вінсі Кострюксьон Гран Проже»/Компанії «Буйг Траво Пюблік» на посаді спеціаліста з документообігу, як роботу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, у відповідності до статей 55-56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 03.11.2006 року по 12.07.2007 року у ВАТ «БМУ Київська ТЕЦ 6» на посаді інженера якості, та з 01.07.2017 року по 30.08.2019 року в компанії «Вінсі Кострюксьон Гран Проже»/Компанії «Буйг Траво Пюблік» на посаді спеціаліста з документообігу, як роботу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, у відповідності до статей 55-56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити перерахунок пенсії з 02.10.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу призначена пенсія за віком з 02.10.2020 року, що підтверджується перерахунком пенсії від 18.12.2023 року (а.с 80).

До пільгового стажу позивачу не зараховано спірні періоди роботи.

Позивач звернулась до суду із позовом про зарахування до пільгового стажу спірного періоду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року у справі №320/2413/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.10.2020 року №19 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02.10.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року і статей 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В частині позовних вимог, а саме: про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати у пільговому обчисленні до страхового стажу періоди роботи в зоні відчуження з 03.11.2006 року по квітень 2007 включно, у ВАТ «БМУ Київська ТЕЦ 6» на посаді інженера якості, та період з липня по серпень 2012 року включно, та з вересня 2015 року по серпень 2019 року включно, в компанії «Вінсі Кострюксьон Гран Проже»/Компанії «Буйг Траво Пюблік» на посаді спеціаліста з документообігу як роботу по списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженими Кабінетом Міністрів України, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, як це передбачено абзацом 10 частини 3 статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити і виплачувати з 02.10.2020 року пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 55-56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведеного розрахунку страхового стажу та періоду роботи з особливо шкідливими умовами праці у пільговому обчисленні у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, - відмовлено у зв`язку зі встановленими судом за наслідками вирішення справи дискреційними повноваженнями, та зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 02.10.2020 року, з урахуванням висновків, наведених в рішенні суду. 15.11.2022 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року у справі №320/2413/21 залишено без змін. 12.12.2022 року ухвалою Верховного Суду відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року у справі №320/3514/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо прийняття рішення №19 від 18 липня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі заяви ОСОБА_1 №2430 від 02 жовтня 2020 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №19 від 18 липня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 02 жовтня 2020 року призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020.

На виконання зазначених судових рішень, відповідачем зараховано позивачу 2 роки до страхового стажу за Списком №1 (а.с.80).

Водночас спірні періоди роботи, а саме: з 03.11.2006 року по 12.07.2007 року у ВАТ «БМУ Київська ТЕЦ 6» на посаді інженера якості; з 01.07.2017 року по 30.08.2019 року в компанії «Вінсі Кострюксьон Гран Проже»/Компанії «Буйг Траво Пюблік» не зараховано у пільговому обчисленні.

На звернення позивача зі спірним питанням листом від 25.12.2023 року відповідач відмовив, зазначивши, що діяв на виконання рішень Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року у справі №320/2413/21 та від 05.07.2023 року у справі №320/3514/23.

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача, вважаючи її неправомірною, а свої права - порушеними, звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, починаючи з жовтня 2017 року призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 здійснювалось на підставі положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XIІ (далі - Закон №1788-XIІ) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), які містили ідентичні вимоги та положення.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII (справа №1-5/2018(746/15)), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Конституційний Суд України вирішив, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

Відтак, з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020, призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №1 також здійснюється на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, проте які, з урахуванням зазначеного рішення, містять різні вимоги щодо вікового цензу, а саме: Закон №1788-XIІ встановлює, зокрема, за списком №1, для жінок досягнення 45 років, у той час, як Закон №1058-IV - досягнення 50-річного віку.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 21.04.2021 року у справі №360/3611/20 дійшов висновку, що ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Законів №1788-XIІ та №1058-IV в частині визначення віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Отже у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV.

Таким чином, в даній справі підлягають застосуванню норми Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV. Відповідач по справі не навів законодавчих підстав для застосування положень п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV за вимогою ч. 2 ст. 77 КАС України.

Так, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, згідно положень п. «а» ст. 13 Закону №1788-XIІ, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII), потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону №796-XII час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком №1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановами Кабінету Міністрів України від 29.02.1996 року №250, від 30.06.1998 року №982, від 07.02.2000 року №223, від 29.01.2003 року №137, від 27.04.2006 року №571, від 10.09.2008 року №831 (з наступними змінами) встановлено, зокрема, що особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи та вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36).

Відтак, дія наведених норм поширюється на осіб, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, в тому числі, а не виключно, на осіб, зайнятість яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №1, та як наслідок, стаж роботи в особливо шкідливих умовах праці за Списком №1, і за результатами атестації робочих місць враховується при визначенні права на пенсію на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як було встановлено судом у справі №320/2413/21, відповідно до копії трудової книжки від 16 вересня 1991 року та інших документів, позивач працювала зокрема, з 03 листопада 2006 року по 12 липня 2007 року - на посаді інженера з якості ВАТ «БМЦ Київський ТЕЦ6»; з 01 липня 2017 року - 30 серпня 2019 року - на посаді фахівця компанії «Вінсі Кострюксьон Гран Проже»/»Буйг Траво Пюблік». Також суд встановив, що позивачка на момент звернення до відповідача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, досягла 45-річного віку, тож висновки відповідача, покладені в основу прийняття спірного рішення, що для призначення пенсії, окрім іншого, необхідно досягнення 50-річного віку, є помилковими та спростовані наведеними обставинами. На підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема періодів роботи в зоні відчуження, позивачкою подавались відповідачу копії трудової книжки та уточнюючих довідок і листів.

У справі №320/3514/23 суд констатує наявність права у позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», враховуючи висновки рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, оскільки таке право підтверджено на законодавчому рівні та письмовими доказами, наявними у даній справі та тими документами, що були надані позивачем до заяви, поданої до пенсійного органу 02.10.2020 року, відтак дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу спірної пенсії є протиправними та такими, що порушують конституційне право останньої на призначення такої пенсії.

Таким чином, підтвердження спірного періоду стажу як пільгового для перерахунку пенсії з 02.10.2020 року встановлено вказаними судовими рішеннями у справах №320/2413/21 та №320/3514/23.

При цьому, обставини, встановлені судовим рішенням у вказаній справі №320/3514/23, відповідно до статті 78 КАС України, мають преюдиційне значення для вирішення цього спору.

У цьому випадку обставини, установлені судовими рішеннями у наведених справах, мають преюдиціальне значення для вирішення цієї справи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позовних вимог частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача у зарахуванні в пільговому обчисленні до страхового стажу період роботи в зоні відчуження ЧАЕС з 03.11.2006 року по 12.07.2007 року, у ВАТ «БМУ Київська ТЕЦ 6» на посаді інженера якості, та період з 01.07.2017 року по 30.08.2019 року в компанії «Вінсі Кострюксьон Гран Проже»/Компанії «Буйг Траво Пюблік» на посаді спеціаліста з документообігу, як роботу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці у відповідності до статей 55-56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача зарахувати у пільговому обчисленні до страхового стажу вказаний період роботи та здійснити перерахунок пенсії з 02.10.2020 року.

Отже, щодо позовних вимог, в частині яких позивачу було відмовлено, а саме: зобов`язати відповідача провести виплату недоплаченої частини пенсії, виходячи з розміру загального страхового стажу, відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 від 16.09.1991 року, який станом на 27.12.2023 року є не менш ніж 45 років 03 місяці 27 днів, до складу якого входить стаж роботи за Списком №1 з урахуванням кратності 1.5 - не менш ніж 16 років 03 місяці 13 днів, та понаднормативний стаж не менш ніж 30 років, розрахований відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням вже задоволених позовних вимог, судом першої інстанції було вірно зауважено, що обраний судом спосіб захисту є достатнім та забезпечує ефективне відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, чого прагнув досягти позивач, звернувшись до суду з цим позовом. Таким чином, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.