Справа № 947/38266/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 947/38266/23

Перша інстанція: суддя Луняченко В.О.,

повний текст судового рішення

складено 23.01.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Лук`янчук О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2024 у справі №947/38266/23 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ЕАТ №814820

У С Т А Н О В И В:

05.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси із позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу 15.11.2023 о 22год 18хв. за адресою: м.Одеса, пров.Вишневий,42;

- скасувати постанову інспектора патрульної поліції серії ЕАТ №814820 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що він не порушував правил дорожнього руху, а зупинка транспортного засобу інспектором патрульної поліції була незаконною. Як стверджує ОСОБА_2 , усі необхідні документи на транспортний засіб інспектору патрульної поліції надано. Здійснюючи розгляд справи про адміністративне правопорушення інспектор патрульної поліції позбавив позивача можливості скористатись правами, які передбачено ст.268 КУпАП. Також, на думку позивача, інспектором патрульної поліції порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві на позовну заяву зазначаючи, що ОСОБА_1 порушив п.2.9 Правил дорожнього руху, а саме керував транспортним засобом з номерним знаком, що не належить цьому засобу. Також, відповідач вказує, що позивачем неправильно зазначено номер оскаржуваної постанови. До того ж, суб`єкт владних повноважень стверджує, що процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення ним дотримано, права ОСОБА_1 роз`яснено. Крім того, на думку відповідача, наведені позивач у позовній заяві доводи є безпідставними та не підтверджені документально.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2024 у справі № 947/38266/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що позивачем не підтверджено правомірності встановлення на транспортний засіб номерних знаків, які не належать такого транспортному засобу. Також, районний суд відхилив доводи позивача стосовно процедурних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із вищеозначеним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2024 у справі № 947/38266/23 позивачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він не погоджується із висунутими до нього порушеннями. На вимогу позивача інспектором патрульної поліції не надано доказів на підтвердження скоєного правопорушення. Як стверджує ОСОБА_2 , він керував транспортним засобом із державними номерними знаками, які йому належать. Жодних доказів, які б спростовували означене матеріали справи не містять.

Згідно із поданим відповідачем до апеляційного адміністративного суду відзивом на апеляційну скаргу рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2024 у справі № 947/38266/23 є обґрунтованим та прийнятим із повним дотриманням норм матеріального і процесуального права. Натомість, викладені позивачем в апеляційній скарзі твердження є безпідставними.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 15.11.2023 інспектором патрульної поліції складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8148020.

Як зазначено у вказаному індивідуальному акті, 15.11.2023 о 22 год. 04 хв. в м. Одеса, по пров. Вишевому, 42, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з номерним наком, що не належить цьому транспортному засобу, чим порушив п.2.9.в ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Не погодившись із постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8148020 від 15.11.2023 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища Законом України «Про дорожній рух» визначено правові та соціальні основи дорожнього руху.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України установлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно із пунктом 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Підпунктом «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:

- не належить цьому засобу;

- не відповідає вимогам стандартів;

- закріплений не в установленому для цього місці;

- закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;

- неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Частиною першою ст. 121-3 КУпАП передбачено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, положеннями чинного законодавства передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, що не належить цьому засобу.

Згідно із фактичними обставинами справи, 15.11.2023 ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки MAZDA 5 з номерними знаками, що не належить цьому засобу.

За наслідком перевірки бази даних органу Національної поліції інспектором установлено, що транспортному засобу марки MAZDA 5 належний державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таке порушення підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху було зафіксовано інспектором патрульної поліції та відображено в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8148020 від 15.11.2023.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували правомірність встановлення на транспортний засіб номерних знаків, які йому не належать позивачем до матеріалів справи не додано, які і вказано про існування таких доказів, неможливість надання та необхідність їх витребування судом.

Означене спростовує наведені ОСОБА_1 у відповідній частині апеляційної скарги доводи.

Оскільки дотримання Правил дорожнього руху України є обов`язковим для усіх без виключень учасників дорожнього руху, колегія суддів дійшла висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо правомірності прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8148020 від 15.11.2023.

Між тим, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження позивача стосовно допущення інспектором патрульної поліції процедурних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 07.11.2015 № 1395, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Отже, в разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, ч.1 ст.121-3 КУпАП, поліцейським виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Водночас, протокол не складається.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що в інспектора патрульної поліції виникли законні підстави для зупинки транспортного засобу на якому були встановлені номерні знаками, що не належить цьому засобу, що є порушенням підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху.

Як у позовній заяві так і в апеляційній скарзі позивач зазначає, що він є військовим.

Натомість, згідно із наявним у військовому квитку від 22.11.2002 серії НОМЕР_2 записом, ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 №271 від 17.10.2022 звільнено з військової частини НОМЕР_3 .

Жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та має відповідні документи, які надають йому право встановлювати на транспортний засіб «військові номерні знаки», матеріали справи не містять.

Установлені в межах даного апеляційного перегляду справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

Частинами 7, 8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За наслідком розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Як з`ясовано колегією суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення районним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.272, 286, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 23.01.2024 у справі №947/38266/23 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови серії ЕАТ №814820 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, з урахуванням приписів ст.272 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.В. Лук`янчук О.І. Шляхтицький