Справа № 480/12044/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024 року Справа № 480/12044/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненко О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/12044/23 за позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, і просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплаті позивачу компенсацію невикористаної додаткової відпустки, передбаченою ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", тривалістю 14 календарних днів щорічно, за період 2016-2017р.р. при звільненні;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію невикористаної додаткової відпустки, передбаченою ст. 16-2 Закону України (учаснику бойових дій) "Про відпустки", тривалістю 14 календарних днів щорічно, за період 2016-2017р.р. при звільненні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що під час звільнення зі служби, відповідач протиправно не провів з нею усіх необхідних розрахунків на які позивач мав право, оскільки ним не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Позивач стверджує, що бездіяльність відповідача у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, порушує його конституційне право на соціальний захист.

Ухвалою суду від 05.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позов, у якому з позовними вимогами не погодився та просив відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому заперечує проти доводів відповідача, вважає їх не обґрунтованими та безпідставними, просить задовольнити позов у повному обсязі. (а.с.78-79)

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

Позивач проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка. (а.с.5-6)

Згідно наказу від 14.10.23 № 313 позивача, звільненого наказом командрира НОМЕР_2 ракетної артилерійської бригади ( по особовому складу) від 22.07.2023 №80-РС з військової служби у відставку за п.п. "а" п.3 ч.5 ст. 26 Закону України "Про вйськовий обов`язок і військову службу" з 14.10.2023 виключено із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення. (а.с.7)

При звільненні з військової служби відповідач протиправно не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків на які він мав право, оскільки ним не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки при звільненні.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15.11.1996(зі змінами та доповненнями) (даліЗакон № 504/96-ВР) установлені такі види відпусток: щорічні відпустки; основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно дост. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно доЗакону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 12статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993(зі змінами та доповненнями) (даліЗакон № 3551-ХІІ) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 10-1 Закону України № 2011-XII (зі змінами та доповненнями) визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІпередбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченоїстаттею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до п. 17ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно із п. 18ст.10-1 Закону № 2011-ХІІ під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Щорічна основна відпустка, зазначена в абзаці першому цього пункту, надається протягом календарного року частинами не більше 15 календарних днів, за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Проаналізувавши вищевказані правові норми, суд зазначає, щоЗаконом № 2011-XIIне встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби у випадку неподання ним окремого рапорту.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім того, п. 3 розділу XXXI Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової службиПорядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженогоНаказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 встановлено наступне:

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення (Пункт 5 розділу XXXI).

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченоїст. 16-2 Закону № 504/96-ВРта п. 12 ч. 1ст. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (№ 620/4218/18).

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , з 14.07.2016 є учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням особового складу штабу Командування Сухопутних військ ЗСУ. (а.с.3)

Крім того, позивачем надано довідку №277 від 20.11.2023 про те що, відпустка за 2016-2017 рік йому не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки не виплачувалась. (а.с.14)

Суд наголошує на тому, що відповідач був зобов`язаний провести повний розрахунок з позивачем на час виключення його зі списків особового складу частини. Натомість відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2016-2017 роки, внаслідок чого виник спір.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 рік по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Як наслідок, з метою захисту порушених прав позивача, наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію за визначений період.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплаті позивачу компенсацію невикористаної додаткової відпустки, передбаченою ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", тривалістю 14 календарних днів щорічно, за період 2016-2017р.р. при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) компенсацію невикористаної додаткової відпустки, передбаченою ст. 16-2 Закону України (учаснику бойових дій) "Про відпустки", тривалістю 14 календарних днів щорічно, за період 2016-2017р.р. при звільненні.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко