Справа № 520/32297/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 р. Справа № 520/32297/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024, (головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О.) по справі № 520/32297/23

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи із розміру грошового забезпечення за останній місяць військової служби із урахуванням щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, виходячи із розміру грошового забезпечення за останній місяць військової служби із врахуванням щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін з урахуванням раніше виплачених сум коштів із одночасною компенсацією втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати з 05.07.2017 по день повного розрахунку за вказаними складовими відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), оформлену листом від 12.10.2023 №14/С-306-6479-23-Вих, щодо компенсації, ОСОБА_1 втрат доходів з 01.01.2015 по 14.09.2023 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01.01.2015 по 05.07.2017, як це визначено положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів з 01.01.2015 по 14.09.2023 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01.01.2015 по 05.07.2017, як це визначено положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- визнати протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), оформлену листом від 12.10.2023 № 14/С-306-6479-23-Вих, перерахувати та виплатити, ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2015, 2016 та 2017 рік, із урахуванням до її складу сум коштів, виплачених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі №520/3308/2020 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/500/23 у якості індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за період з 01.01.2015 по 07.05.2017;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), перерахувати та виплатити, ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2015, 2016 та 2017 рік, із урахуванням до її складу сум коштів, виплачених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі №520/3308/2020 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/500/23 у якості індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за період з 01.01.2015 по 07.05.2017 із урахуванням раніше виплачених сум коштів із одночасною компенсацією втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати по день повного розрахунку, як це визначено положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не включенні до складу допомоги на оздоровлення, виплаченої, ОСОБА_1 за 2016- 2017 роки сум коштів, нарахованих та виплачених у якості додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, та винагороди за бойове чергування;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік із врахуванням до її складу сум коштів, нарахованих та виплачених у якості додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, та винагороди за бойове чергування із урахуванням раніше виплачених сум коштів;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті, ОСОБА_1 у належному розмірі компенсації за 21 (двадцять один) день невикористаної щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям Державної прикордонної служби України за проходження служби на посадах, пов`язаних із підвищеним нервово-емоційним навантаженням та ризиком для життя і здоров`я, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 компенсацію за 21 (двадцять один) день невикористаної щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям Державної прикордонної служби України за проходження служби на посадах, пов`язаних із підвищеним нервово-емоційним навантаженням та ризиком для життя і здоров`я, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін із урахуванням раніше виплачених сум коштів із одночасною компенсацією втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати з 05.07.2017 по день повного розрахунку відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті, ОСОБА_1 у належному розмірі компенсації за 28 (двадцять вісім) днів щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 компенсації за 28 (двадцять вісім) днів щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін із урахуванням раніше виплачених сум коштів із одночасною компенсацією втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати з 05.07.2017 по день повного розрахунку відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у не нарахуванні та невиплаті, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи із розміру грошового забезпечення за останній місяць військової служби із урахуванням щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), , нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, виходячи із розміру грошового забезпечення за останній місяць військової служби із врахуванням щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною відмову НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), оформлену листом від 12.10.2023 № 14/С-306-6479-23-Вих, перерахувати та виплатити, ОСОБА_1 , допомогу на оздоровлення за 2015, 2016 та 2017 рік, із урахуванням до її складу сум коштів, виплачених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі №520/3308/2020 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/500/23 у якості індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за період з 01.01.2015 по 05.07.2017.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), , перерахувати та виплатити, ОСОБА_1 , допомогу на оздоровлення за 2015, 2016 та 2017 рік, із урахуванням до її складу сум коштів, виплачених на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі №520/3308/2020 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/500/23 у якості індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої за період з 01.01.2015 по 05.07.2017 із урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), , яка полягає у не включенні до складу допомоги на оздоровлення, виплаченої, ОСОБА_1 , за 2016-2017 роки сум коштів, нарахованих та виплачених у якості додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, та винагороди за бойове чергування.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 , допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік із врахуванням до її складу сум коштів, нарахованих та виплачених у якості додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, та винагороди за бойове чергування із урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті, ОСОБА_1 у належному розмірі компенсації за 21 (двадцять один) день невикористаної щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям Державної прикордонної служби України за проходження служби на посадах, пов`язаних із підвищеним нервово-емоційним навантаженням та ризиком для життя і здоров`я, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 компенсацію за 21 (двадцять один) день невикористаної щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям Державної прикордонної служби України за проходження служби на посадах, пов`язаних із підвищеним нервово-емоційним навантаженням та ризиком для життя і здоров`я, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін із урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), яка полягає у ненарахуванні та невиплаті, ОСОБА_1 у належному розмірі компенсації за 28 (двадцять вісім) днів щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 компенсації за 28 (двадцять вісім) днів щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із урахуванням до її розміру щомісячної додаткової винагороди, виплата якої передбачена положеннями Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС України від 02.02.2016 № 73, винагороди за бойове чергування та індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для її розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін із урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

ОСОБА_1 не погодившись із судовим рішеннямв частині відмови в позові, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не надав правову оцінку позовним вимогам в частині компенсації втраченого доходу у зв`язку із несвоєчасним розрахунком, зокрема індексація грошового забезпечення за період 01.01.2015 по 05.07.2017, яка виплачена на виконання судового рішення лише 14.09.2023.

Просить врахувати, що індексація грошового забезпечення за період 01.01.2015 по 05.07.2017 виплачена відповідачем не під час проходження військової служби, а лише 14.09.2023 в сумі на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 520/500/22 в розмірі 45189.62 грн. Отже в зв`язку з несвоєчасним розрахунком позивач має право на компенсацію частини втраченого доходу.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначає, що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, на яке мав право позивач та не відноситься до інших грошових доходів, які підлягають компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159.

Також просить врахувати, що розпорядники бюджетних коштів мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань , затверджених кошторисами, планами асигнувань. планами спеціального фонду. Отже дії відповідача ставляться в залежність від наявності належного обсягу бюджетного асигнування. Стягнення з бюджету військової частини , який і так є обмеженим, ще різного роду компенсацій, середніх заробітків призводить до неможливості нарахувати в повному обсязі ту саму індексацію, компенсацію за речове майно, інші види соціальних виплат.

Позивачем надано відповідь на відзив , в якому з посиланням на норми Законів України "Про індексацію грошових доходів населення", "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", зазначає, що правомірність призначення індексації позивачу встановлена судовим рішення, а тому в цій справі не підлягає доведеню. Відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для не виплати компенсації за несвоєчасний розрахунок.

Відповідач, НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) не погодившись із судовим рішенням в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що позивач звільнений з військової служби 05.07.2017, під час служби не виплачено індексацію грошового забезпечення, яка на виконання судових рішень виплачена позивачу в вересні 2023.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем пропущено місячний строк, встановлений ч.5 ст.122 КАС України.

Також зазначає, що індексація грошового забезпечення не є його складовою . Крім того відповідно до ч.2 ст.5, ст.8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Перегляд розмірів державних соціальних гарантій та гарантій оплати праці відповідно до умов, визначених цим Законом, здійснюється уповноваженими на це органами протягом місяця, у якому виникли підстави для перегляду. За наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

Відповідач є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань , встановлених кошторисом.

Головним розпорядником коштів є Міністерство внутрішніх справ, розпорядником коштів 2 рівня є Адміністрація Державного прикордонної служби України, отримувачем є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте бюджетних асигнувань на виплату індексації за вказаний період не поступало.

Вважає безпідставними вимоги щодо компенсації втрати частини доходів, оскільки компенсації підлягають нараховані доходи і які не мають разового характеру. Індексації грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, на яке мав право позивач та не відноситься до інших грошових доходів, які підлягають компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що відсутність коштів не є підставою для відмови в виплаті компенсації.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_2 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Перцова Т.С., Присяжнюк О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню , апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип А) з 2015 до 05.07.2017 року, звільнений у зв`язку із закінченням строку контракту відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2017 №285-ос "По особовому складу", із виплатою окладу грошового утримання, надбавки за вислугу років та додаткові види грошового забезпечення за прослужений період у поточному місяці в повному обсязі відповідно до наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України; одноразової грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на день звільнення за одинадцять повних календарних років військової служби. (а.с. 11)

Не погодившись із складовими грошового забезпечення на день звільнення позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі №520/3308/2020 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 05.07.2017.

Судове рішення набрало законної сили 07.08.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі №520/10711/2020 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої ч.4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за період 2013 р. - 2015 р., виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 05.07.2017 р.

Судове рішення набрало законної сили 06.11.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №520/500/23 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.12.2015р.-05.07.2017р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року та провести виплату із урахуванням раніше здійснених платежів. Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Судове рішення набрало законної сили 23.08.2023.

18.09.2023 позивач звернувся на адресу Відповідача із заявою, в якій просив перерахувати та виплатити допомогу на оздоровлення, яка надавалася протягом 2015-2017 років ; одноразову грошову допомогу при звільнення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2013-2015 рр., яка надавалася інспекторському складу у відділеннях інспекторів прикордонної служби у зв`язку із підвищеним нервово-емоційним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, та як учаснику бойових дій за період 2016-2017 рр. із врахуванням судових рішень ; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2015 (момент виникнення заборгованості). (а.с. 18-20)

12.10.2023 листом № 14/С-306-6479-23-Вих відповідач відмовив у перерахунку грошового забезпечення (а.с. 23)

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, виходив з того, під час звільнення позивача зі служби, виплата належного йому грошового забезпечення здійснена без врахування індексації грошового забезпечення та винагороди за бойові чергування, право на індексацію грошового забезпечення підтверджено судовими рішенням, а тому відповідач протиправно відмовив в перерахунку грошового забезпечення позивача.

Відмовляючи в задоволені позову щодо компенсації втрат доходів з 01.01.2015 по 14.09.2023 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01.01.2015 по 05.07.2017, суд виходив з їх передчасності .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову , проте вважає помилковими висновки суду щодо відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232- XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону №2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно з ст. 40 Закону №2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України від 03.04.2003 №661-IV "Про Державну прикордонну службу України", Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Судом встановлено, що під час звільнення позивача з військової служби йому виплачена одноразова грошова допомога при звільнені, допомога на оздоровлення за 2015-2017, компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку, додаткову відпустку яке учаснику бойових дій , проте без врахування індексації грошового забезпечення, суми щомісячної додаткової винагороди та винагороди за бойові чергування.

Судовими рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі №520/3308/2020від 06.10.2020 у справі №520/10711/2020, від 14.02.2023 у справі №520/500/23, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 по 05.07.2017, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, встановленої ч.4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за період 2013 р. - 2015 р., виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 05.07.2017 р. та індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-05.07.2017р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року та провести виплату із урахуванням раніше здійснених платежів.

На виконання судових рішень відповідачем проведено нарахування та 14.09.2023 здійснено виплату вказаних видів грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги що індексація не є складової грошового забезпечення та не має враховуватися при виплаті складових грошового забезпечення є помилковими, спростовані судовим рішенням, а тому відповідно до ст.78 КАС України вказані обставини не підлягають доведенню.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 15.10. 2013 року у справі № 9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії, оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 30.09.2019 у справі № 750/9785/16-а, від 20.11.2019 у справі № 522/11257/16-а і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача з урахування індексації грошового забезпечення у перерахованому та виплаченому 14.09.2023 розмірі із застосуванням для розрахунку січня 2008 року у якості місяця для обчислення індексу споживчих цін.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строків звернення до суду.

Судом встановлено, що 14.09.2023 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі №520/500/23 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із урахуванням раніше виплачених сум коштів в розмірі 45189.62 грн.

У відповідь на звернення позивача щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення, 25.10.2023 позивач отримав лист від 12.10.2023 № 14/С-306-6479-23-Вих, яким відмовлено у перерахунку.

13.11.2023 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративно суду із даною позовною заявою до відповідача.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07. 2022 року, ч. 1 - 2 ст. 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 18.01.2024 у справі № 240/5105/23, вказував, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежувалося будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Позивача звільнено з посади 05.07.2017, тобто під час дії ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції до змін від 01.07.2022), яка не обмежувала строк звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати.

Таким чином, звернення позивача до суду з цим позовом 13.11.2023 вчинене в межах строків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з посади).

Також, колегія суддів враховує, що приписами частин 3, 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац 5 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справа № 380/17776/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, 03 серпня 2023 року справа № 280/6779/22.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення позивачем строку звернення до суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність бюджетних асигнувань на виплату належних позивачу сум правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки вказані обставини не є підставою , що звільнюють від обов`язку провести виплату грошового забезпечення в належному розмірі , крім того обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Отже, доводи відповідача щодо відсутності коштів для виплати грошового забезпечення не заслуговують на увагу, оскільки грошове забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Щодо апеляційної скарги позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи в задоволені позову щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрат доходів з 01.01.2015 по 14.09.2023 у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців суд першої інстанції виходив з передчасності цих вимог.

Проте, такі висновки суду є помилковими, оскільки індексація грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2015 по 05.07.2017 (день звільнення) фактично виплачена лише 14.09.2023 на виконання судового рішення.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі Порядок №159).

Відповідно до ст. 1 Закону №2050-III, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст. 2 Закону №2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Виходячи із зазначеного, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) виплата громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати доходів проводиться незалежно від порядку і підстав виплати доходів: добровільного чи на виконання судового рішення.

Відповідно до п. 1 Порядку №159, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із п. 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до абз. 6 п. 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Статтею 3 Закону №2050-III встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, але не виплачені.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянам передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи за виконанням судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 у справі №520/3308/2020 відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 року по 05.07.2017.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2020 у справі №520/10711/2020 відповідачем здійснено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.12.2015 р.-05.07.2017 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення, тобто дохід за спірний період з 01.01.2015 по 05.07.2017 позивачу була нарахована та виплачена лише 14.09.2023, а не при виключенні позивача із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення (05.07.2017), колегія суддів наголошує про порушення відповідачем встановлених строків виплати нарахованих доходів та, як наслідок, наявність у позивача права на компенсацію втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2050-III.

Колегія суддів зазначає, що здійснення нарахування спірних сум індексації грошового забезпечення, яке відбулося на виконання рішення суду, майже через шість років після звільнення позивача не може вважатися своєчасною виплатою належного позивачу грошового забезпечення при звільненні, а відтак не спростовує наявність права позивача на отримання компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та не звільняє відповідача від обов`язку здійснити нарахування та виплату таких сум.

Отже, безпідставними є доводи апелянта про відсутність підстав для нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Враховуючи, що несвоєчасне нарахування сум індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з неправомірними діями відповідача, що встановлено судовим рішенням, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує грошове забезпечення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну індексацію грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати та ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що до військовослужбовців не підлягає застосуванню положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", колегія суддів вважає безпідставними, адже у відповідності положень статті 2 приведеного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. При цьому, під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян. Отже, є безпідставними твердження відповідача про відсутність правових підстав для нарахування виплат позивачу відповідної компенсації, як військовослужбовцю, адже приведеним законом №2050-ІІІ чітко визначено, що його положення поширюються і на грошове забезпечення.

Також колегія суддів вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність у Законі №2050-ІІІ та Порядку №59 норм, які ставлять право на виплату компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в залежність від порядку виплати доходу добровільного чи судового, оскільки право позивача на отримання грошового забезпечення у належному розмірі із нарахуванням індексації виникало щомісячно протягом спірного періоду, тоді як саме бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації позивачу було підставою для судового врегулювання спору. Відповідно право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за спірний період мало системний та постійний характер, і було врегульовано саме положеннями закону.

Крім того, доводи суду першої інстанції щодо безпідставності застосованого оспорюваним рішенням періоду за який зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу компенсацію 01.12.2015-05.07.2017, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме починаючи з 01.01.2015 по 14.09.2023 відповідачем було порушено право позивача на отримання грошового забезпечення з урахуванням індексації, про що було констатовано в рішеннях у справі від 23.04.2020 по справі №520/3308/2020 та від 14.02.2023 по справі № 520/500/23 проведено виплату на виконання відповідного рішення суду.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013.

З покликанням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Колегія суддів при розгляді цієї справи не вбачає підстав для відступу від викладеної правової позиції та вважає, що указані правові норми, якими врегульовані спірні в цій частині правовідносини, саме так належить застосовувати.

Зазначені висновки свідчать про безпідставність доводів суду першої інстанції про те, що право на компенсацію позивачка набуде після набрання законної сили даним судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

З урахуванням наявності факту несвоєчасної виплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений період у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, колегія суддів дійшла висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, а судове рішення в частині відмови в позові - скасуванню.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові прийнято за не вірно встановлених обставини, а тому в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення..

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 по справі № 520/32297/23 - скасувати в частині відмови в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови нарахувати та виплатити компенсації втрати доходів з 01.01.2015 по 14.09.2023.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), нарахувати та виплатити, ОСОБА_1 компенсацію втрати доходів з 01.01.2015 по 14.09.2023 у зв`язку із порушенням термінів їх виплати з 01.01.2015 по 05.07.2017 відповідно до положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 по справі № 520/32297/23 залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова