Справа № 380/10266/24
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 рокусправа № 380/10266/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні його з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , в особі її командира ОСОБА_2 , звільнити його з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати військову частину в особі її командира виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , та направити його особову справу до відповідного РТЦК та СП за місцем його реєстрації для постановки на військовий облік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є солдатом, призваним на військову службу по мобілізації 29.04.2022 року добровольцем. Вказує, що 21.03.2024 та 19.04.2024 звертався по команді із рапортами та документами до командира військової частини з проханням звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку із сімейними обставинами - необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Проте, позивачу відповідач двічі відмовив у задоволенні рапортів, мотивуючи тим, що необхідність постійного стороннього догляду за повнолітнім має бути підтверджена висновком МСЕК (наявністю групи інвалідності), а не ЛКК, а також у зв`язку із тим, що запис у довідці про потребу особи з інвалідністю у постійному сторонньому догляді не відповідає вимогам до звільнення військовослужбовця з військової служби, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Зазначає, що підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, проводиться зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Ухвалою суду від 17.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що дійсно військова частина НОМЕР_2 підтверджує звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби 21.03.24 №2010 (на який отримав відповідь від 25.03.24) та 19.04.24 №2066 (на який отримав відповідь від 28.04.24). Щодо рапорту №2010 то там позивач висловлював бажання звільнитися з військової служби підпункті г пункті 2 частині 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; (абзац 7 пп.7 п.2 ч.4 ст. 26 Закону). Щодо рапорту №2066 то там вже позивач змінив підставу для звільнення та висловив бажання звільнитися через такі сімейні обставини як, необхідність здійснення постійного догляду за бабцею інвалідом І групи. Тобто рапорти додані до позовної заяви є різними за своїм змістом.

Відповідно до п.26 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, якою затверджено «Положення про медико-соціальну експертизу», особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді. Тобто наявність у особи 1 групи інвалідності у особи не є тотожною із потребою у постійному сторонньому догляді, а така потреба може встановитися залежно від підгрупи інвалідності.

Відповідно до довідки до акту МСЕК виданої Дрогобицькою міжрайонною МСЕК серія 12 ААГ №716434 від 17.04.2024 ОСОБА_3 встановлено першу Б групу інвалідності у графі 12 даної довідки прописано «потребує часткового стороннього догляду».

Аналізуючи абз. 6 пп. Г п. 2 ч.4 ст 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відповідач робить висновок, що у Законі чітко прописано необхідність здійснення постійного догляду. Водночас МСЕК може встановити чи не встановити постійний сторонній догляд. У даному випадку даною довідкою МСЕК не встановлено потребу у постійному сторонньому догляді. Аналізуючи п. 26 Постанови №1317 приходимо до висновку, що для осіб з інвалідністю 1 групи встановлює потребу в постійному сторонньому догляді виключно МСЕК, а не ЛКК як вказано позивачем.

На думку відповідача, підставою для подання позову позивач вказав визнання протиправними дій щодо відмови у звільненні з військової служби. Тобто не для встановлення юридичного факту чи наявні у позивача підстави для звільнення з військової служби, а саме: визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 , які полягають у залишені без реалізації рапорту позивача. Однак в будь - якому разі наведена вище інформація підтверджує відсутність підстав для звільнення з військової служби за вказаними сімейними обставинами. Враховуючи те, що дії військової частини НОМЕР_2 при відмові у реалізації рапорту позивача були законними, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

Крім цього відповідач у відзиві вказав, що позивач звернувся до суду із позовом поза місячним строком, встановленим ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки відповідь на свій рапорт від 21.03.2024 позивач отримав 25.03.2024, а з позовом до суду звернувся лише 14.05.2024.

У відповіді на відзив представник позивача вказує, що відповідачем відмовлено у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби з огляду на те, що у довідці МСЕК, якою підтверджено стан здоров`я інваліда 1 групи Б ОСОБА_3 , бо у довідці не зазначено необхідність стороннього догляду, а також не надано доказів відсутності інших осіб, які такий догляд можуть здійснювати, хоча у своєму відзиві не заперечує, що документи додані до позовної заяви подавалися у вигляді додатків до рапортів і вивчалися відповідачем. Звертає увагу суду на те, що відповідач не наділений повноваженнями встановлення діагнозів та встановлення потреби у сторонньому догляді, тому вважаю, що тлумачення змісту довідки МСЕК на власний розсуд виходить за межі компетенції відповідача по справі. Представник позивача вважає, що відповідачем на власний розсуд , без належних на те підстав тлумачаться норми підзаконних нормативно-правових актів і ігнорується наявність довідки МСЕК, що подана до повторного рапорту для підтвердження необхідності стороннього догляду та надається особі у порядку визначеному Положенням МСЕК (у вигляді довідки МСЕК). Вважає, що подані позивачем разом з рапортом про звільнення документи повністю обґрунтовують підставність звільнення з військової служби і неправомірність дій відповідача.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача зазначає, що позивачем зазначено, що він бажає звільнитися з військової служби за сімейними обставинами, а саме: необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю 1 групи. Однак перший його рапорт від 21.03.2024 поданий за іншими сімейними обставинами. Позивач вказує про те, що військова частина НОМЕР_2 не наділена правом встановлювати діагнози та тлумачити довідки МСЕК на власний розсуд. При цьому при прийняті рішення про відмову у реалізації рапорту військова частина НОМЕР_2 не встановлювала жодних діагнозів та не тлумачила довідки. Рішення приймалося на підставі довідки МСЕК наданої позивачем у якій чітко прописано «потребує часткового стороннього догляду». Водночас у редакції пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та в рапорті позивача вказано, що необхідною умовою для звільнення є «потреба в постійному сторонньому догляді». У пп. 1 п. 11 Постанови КМУ №1317 від 03.12.2009 «Питання медико - соціальної експертизи» вказано, що МСЕК встановлює потребу особи в сторонньому догляді, нагляді, допомозі. У наданій позивачем довідці до акту МСЕК не було встановлено особі потребу в постійному сторонньому догляді, що є необхідною умовою для звільнення з військової служби за вказаною сімейною обставиною. Крім того, станом на сьогоднішній день в чинній редакції Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взагалі відсутня така підстава для звільнення, яка зазначена позивачем у відповіді на відзив. Позивачем у відповіді на відзив зазначено, що військова частина НОМЕР_2 зловживає своїм правом та тлумачить Закони України на власний розсуд та необґрунтовано відмовляє у задоволенні рапорту. вважаємо, як у рапорті, так і у позовній заяві позивача відсутні підтверджуючі документи, які підтверджують потребу в постійному сторонньому догляді особи з інвалідністю 1 групи, що є необхідною умовою для реалізації рапорту позивача щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Ухвалою суду від 13.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд не враховує строк звернення позивача до суду, про який зазначив відповідач, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, за якою основною складовою права на справедливий суд є право доступу до судочинства, у розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач є військовослужбовцем, призваним на військову службу по мобілізації, та проходить таку у Військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується відомостями із військового квитка позивача серії НОМЕР_4 від 26.09.2022.

21.03.2024 року позивач подав перший рапорт по команді відповідачу та просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку із сімейними обставинами в порядку визначеному Законом, а саме у зв`язку із сімейними обставинами (його рідна баба ОСОБА_3 , 1935 р.н., потребує сторонньої допомоги та догляду) відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: через такі сімейні обставини або інші поважні причини, під час воєнного стану, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

До рапорту позивачем було долучено наступні документи: копію паспорта та довідки РНОКПП ОСОБА_1 ; копію витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; копію військового квитка ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію паспорта та довідки РНОКПП ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 ; копію паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про зміну імені ОСОБА_5 ; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_5 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу батьків; копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_4 ; довідку ЛКК №331 від 15.03.2024 року; висновок про наявність конгітивних порушень № 331 від 15.03.2024 р.; довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб №423-ц від 18.03.2024 р.; Акт про встановлення факту догляду за перестарілою особою від 19.03.2024 року; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 .

Листом від 25.03.2024 №823/489/844пс відповідач залишив рапорт позивача від 21.03.2024 без реалізації, мотивуючи тим, що наданий висновок ЛКК від 15.03.2024 вказує на рекомендацію щодо отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи для громадянки ОСОБА_3 . З проведеного аналізу ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядовою і начальницького складу» виходить, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою повнолітньою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. Відповідно до наданих документів, зокрема висновку ЛKK від 15.03.2024 року, громадянці ОСОБА_3 дано рекомендації щодо отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. При тому відповідно до наданих документів гр. ОСОБА_3 1935 р.н., тобто є повнолітньою особою. Також, з аналізу документів доданих до рапорту командування військової частини не може зробити висновків щодо відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний сторонній догляд за гр. ОСОБА_3 . Крім того, документами наявними в рапорті підтверджується наявність у позивача матері гр. ОСОБА_7 .

19.04.2024 року позивачем подано відповідачу повторний рапорт, долучивши до нього необхідну Довідку до акта огляду МСЕК (медико-соціальної експертної комісії) серія 12ААГ № 716434 від 17.04.2024 року в якій зазначено, що його баба ОСОБА_3 є інвалідом І групи «Б» (безтерміново) та зазначив, що інших родичів у них не має, на підтвердження чого додатково долучив такі документи: копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 від 13.03.2024 р. ОСОБА_5 (серія НОМЕР_6 ); копію довідки з місця проживання з перекладом ОСОБА_5 (матері); копію витягу із запису акту про одруження ОСОБА_5 (матері) (з перекладом); копію свідоцтва про розірвання шлюбу батьків; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8 ; копію посвідчення особи (Республіка Італія) ОСОБА_8 (з перекладом); копії витягів з Актів про народження на двох дітей ОСОБА_8 (з перекладом); копію довідки від 28.03.2024 р. з Акушерсько-гінекологічного спеціалізованого кабінету м. Неаполь (з перекладом); копію довідки МСЕК серія 12 ААГ № 716434 від 17.04.2024 року ОСОБА_3 ; довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб №505-ц від 16.04.2024 р.; Акт про встановлення факту догляду за інвалідом від 17.04.2024 року.

За результатом розгляду повторного рапорту позивача, відповідач листом від 28.04.2024 № 823/489/1081пс відмовив у його задоволенні у зв`язку із відсутністю підстав. Зазначив, що Міністерство охорони здоров`я України листом до Міністерства оборони України було доведено роз`яснення про форми документів, які підтверджують потребу у постійному сторонньому догляді. Так, у зазначеному листі зазначається що потребу особи з інвалідністю І ( першої) АБ групи у постійному сторонньому догляді визначає МСЕК у Довідці до акту огляду МСЕК (форма 157-1/0, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 року №577). Аналіз доданих до рапорту документів показав що бабця позивача, ОСОБА_3 , згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК № 716434, виданою Дрогобицькою міжрайонною МСЕК 17.04.2024 року дійсно визнана інвалідом І Б групи. Разом з тим у графі 12 Довідки «Висновок про умови та характер праці» вказано що вона потребує часткового стороннього догляду, що не відповідає вимогам до звільнення військовослужбовця, який проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з військової служби, визначеним у підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Із матеріалів справи (а.с. 13, 21, 22, 25, 26, 33, 42-47) судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабусею позивача.

Відповідно до висновку ЛКК (форма № 080-4/о) №331 від 15.03.2024 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданої КНП «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до довідки №331 від 15.03.2024, виданої ЛКК КНП «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №716434 від 17.04.2024, виданої КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи «Дрогобицька міжрайонна МСЕК», ОСОБА_3 встановлено І першу Б групу інвалідності загального захворювання. Згідно висновку МСЕК потребує часткового стороннього догляду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (пункт 5 Додатку 19 до Інструкції).

З аналізу наведених норм права висновується, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення військовослужбовця з військової служби.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби за мобілізацією через сімейні обставини на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. Підставою для такої відмови стало, як зазначено у листах відповідача від 25.03.2024 та від 28.04.2024, ненадання військовослужбовцем (позивачем у справі) до рапортів про звільнення: у першому випадку відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії та документів, що підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний сторонній догляд за бабусею позивача ОСОБА_3 ; у другому випадку наявність у довідці МСЕК відомостей, що ОСОБА_3 потребує часткового стороннього догляду.

З огляду на доводи позовної заяви, суд насамперед вважає за необхідне дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.

Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 №705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я. Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного убачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» («Офіційний вісник України», 2019, №34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.

Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за №661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 за подібних обставин справи, суті спору і правового регулювання.

Щодо поширення чи ні, норм постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» на відносини зі звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, то Суд указує таке.

Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі - Постанова № 413), якою - на виконання положень статті 26 Закону № 2232-ХІІ, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618 - затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Перелік № 413).

Згідно з указаним Переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Таким чином, щодо підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), то постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 визначено, в яких випадках такі обставини підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії (щодо осіб віком понад 18 років), а в яких висновком лікарсько-консультативної комісії (щодо осіб до 18 років).

Суд уважає доречним вказати на те, що на момент прийняття Постанови № 413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до частини третьої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції від 09.06.2013, чинної на час прийняття Постанови № 413) військовослужбовці строкової військової служби та особи офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, звільняються зі служби достроково: б) за сімейними обставинами - у разі виникнення в них права на відстрочку внаслідок зміни сімейних обставин, а також у разі виникнення обставин, передбачених абзацом четвертим частини першої статті 18 цього Закону.

Водночас станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містять виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.

Так, під час дії воєнного стану, згідно із Законом України від 01.04.2022 №2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян», підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII викладено у новій редакції: «…у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд».

Підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або особою, яка потребує постійного догляду висновок медико-соціальної експертної комісії, або ЛКК закладу охорони здоров`я. Повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок, вже не розмежовано.

При цьому, така підстава звільнення, як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи, є самостійною.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 01.04.2022 №2169-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян» було зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом: узгодити свої нормативно-правові акти з положеннями Закону та забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів відповідно до цього Закону.

Однак, станом на час виникнення спірних відносин, Кабінет Міністрів України не виконав обов`язку щодо узгодження положень Постанови №413 з новою редакцією Закону № 2232-ХІІ.

Суд зауважує, що норми Закону № 2232-XII мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин на відміну від Постанови № 413. Отже, до спірних правовідносин положення Постанови № 413 не застосовуються. Це підтверджується і тим, що у подальшому набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2024 № 582, якою військовослужбовців виключено з Постанови № 413.

Подібні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 520/21316/23.

Повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що, на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби, позивач надав:

- висновок ЛКК №331 від 15.03.2024, виданий КНП «ЦМЛ м. Борислава» Бориславської міської ради, відповідно до якого бабусі позивача ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи;

- довідку №331 від 15.03.2024, видану ЛКК КНП «ЦМЛ м. Борислава» Бориславської міської ради, відповідно до якої бабуся позивача ОСОБА_3 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду;

- довідку МСЕК серії 12 ААГ №716434 від 17.04.2024, відповідно до якої бабуся позивача потребує часткового стороннього догляду.

При цьому, підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.

Оцінивши вказаний висновок ЛКК, суд висновує, що висновку про систематичність, чи іншу періодичність такого догляду, у ньому немає. Поняття «догляду на непрофесійній основі від фізичної особи» є не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

З огляду на відсутність у висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, складеному ЛКК КНП «Центральна міська лікарня м. Борислава» Бориславської міської ради, інформації про необхідність постійного догляду за ОСОБА_3 , суд робить висновок що позивач не надав відповідачу доказів на підтвердження існування підстав для звільнення, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо довідки №331 від 15.03.2024, видану ЛКК КНП «ЦМЛ м. Борислава» Бориславської міської ради, суд робить висновок, що форма такої довідки не затверджена жодним із нормативно-правових актів у сфері охорони здоров`я, внаслідок чого суд не може вважати таку належним та допустимим доказом на підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 .

Оцінивши довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №716434 від 17.04.2024, видану КНП ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи «Дрогобицька міжрайонна МСЕК», суд робить висновок, що такий, у контексті підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не може слугувати підставою для звільнення позивача із військової служби, оскільки не містить висновку МСЕК про потребу ОСОБА_3 , як особи з інвалідністю першої Б групи, у постійному сторонньому догляді, натомість у ній зазначено "потребує часткового стороннього догляду".

Враховуючи викладене, суд робить висновок що відповідач, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 242-246, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 31.07.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович