Справа № 300/2536/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/2536/24 пров. № А/857/14777/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року, головуючий суддя Кафарський В.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області, ГУПФУ в Хмельницькій області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області №40 від 06.03.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Долинському хлібозаводі з 18.05.1992 року по 16.12.1998 року (відповідно до довідки ТзОВ «Дол-Імпекс» №04 від 22.02.2024 року) та період роботи в російській федерації у районі крайньої півночі, республіка Комі, м. Усінськ, а саме у ТзОВ «Комі КТС» на посаді помічника бурильника з 22.10.2001 року (запис у трудовій книжці №01 від 22.10.2001 року) по 31.12.2003 року (запис у трудовій книжні №5 від 31.12.2003 року); у ТзОВ «Максіма» на посаді помічника бурильника з 02.01.2004 (запис у трудовій книжці №06 від 02.01.2004) по 17.05.2008 року (запис у трудовій книжці №7 від 17.05.2008 року), з 18.05.2008 (запис у трудовій книжці №08 від 18.05.2008 року) по 29.06.2009 року (запис у трудовій книжці №9 від 29.06.2009 року), з 31.05.2010 року (запис у трудовій книжці №10 від 31.05.2010 року) по 29.04.2011 року (запис у трудовій книжці №11 від 29.04.2011 року), з 16.05.2011 року (запис у трудовій книжці №12 від 16.05.2011 року) по 12.04.2012 року (запис у трудовій книжці №13 від 12.04.2012 року), з 13.04.2012 року (запис у трудовій книжці №14 від 13.04.2012 року) по 27.01.2013 року (запис у трудовій книжці №16 від 27.01.2013 року); на посаді оператора ПРС з 11.02.2013 року (запис у трудовій книжці №17 від 11.02.2013 року) по 10.01.2014 року (запис у трудовій книжці №18 від 10.01.2014 року), з 21.02.2014 року (запис у трудовій книжці №19 від 21.02.2014 року) переведений помічником бурильника (запис у трудовій книжці №21 від 16.12.2014 року) по 27.11.2015 року (запис у трудовій книжні №22 від 27.11.2015 року), на посаді помічника бурильника з 26.12.2015 року (запис у трудовій книжці №23 від 26.12.2015 року) по 14.12.2016 року (запис у трудовій книжці №24 від 14.12.2016 року), з 10.01.2017 року (запис у трудовій книжці №25 від 10.01.2017 року) по 03.12.2017 року (запис у трудовій книжці №26 від 03.12.2017 року), призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що досяг необхідного віку та набув достатнього страхового стажу для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому він звернувся до ГУПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії. При цьому, ГУПФУ у Хмельницькій області винесло протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії, пославшись на відсутність необхідного страхового стажу. Водночас, позивач зазначає про протиправність відмови пенсійного органу у зарахуванні до його страхового стажу спірних періодів роботи у російській федерації у зв`язку із тим, що з 01.01.2023 року остання призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Так, позивач зазначає, що на момент виникнення у нього трудових відносин з підприємством російської федерації, зазначена угода була чинною, а тому така обставина не може позбавляти його права на зарахування періоду роботи, яка підтверджується записами трудової книжки. Окрім цього, ОСОБА_1 звернув увагу на протиправність незарахування його періоду роботи в Долинському хлібозаводі з 18.05.1992 року по 16.12.1998 року, який підтверджується довідкою ТзОВ «Дол-Імпекс» №04 від 22.02.2024 року (правонаступником Долинського хлібозаводу).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області №40 від 06.03.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Долинському хлібозаводі з 18.05.1992 року по 16.12.1998 року (відповідно до довідки ТзОВ «Дол-Імпекс» №04 від 22.02.2024 року) та період роботи в російській федерації у районі крайньої півночі, республіка Комі, м. Усінськ, а саме у ТзОВ «Комі КТС» на посаді помічника бурильника з 22.10.2001 (запис у трудовій книжці №01 від 22.10.2001 року) по 31.12.2003 року (запис у трудовій книжні №5 від 31.12.2003 року); у ТзОВ «Максіма» на посаді помічника бурильника з 02.01.2004 (запис у трудовій книжці №06 від 02.01.2004 року) по 17.05.2008 року (запис у трудовій книжці №7 від 17.05.2008 року), з 18.05.2008 року (запис у трудовій книжці №08 від 18.05.2008 року) по 29.06.2009 року (запис у трудовій книжці №9 від 29.06.2009 року), з 31.05.2010 року (запис у трудовій книжці №10 від 31.05.2010 року) по 29.04.2011 року (запис у трудовій книжці №11 від 29.04.2011 року), з 16.05.2011 року (запис у трудовій книжці №12 від 16.05.2011 року) по 12.04.2012 року (запис у трудовій книжці №13 від 12.04.2012 року), з 13.04.2012 року (запис у трудовій книжці №14 від 13.04.2012 року) по 27.01.2013 року (запис у трудовій книжці №16 від 27.01.2013 року); на посаді оператора ПРС з 11.02.2013 року (запис у трудовій книжці №17 від 11.02.2013 року) по 10.01.2014 року (запис у трудовій книжці №18 від 10.01.2014 року), з 21.02.2014 року (запис у трудовій книжці №19 від 21.02.2014 року) переведений помічником бурильника (запис у трудовій книжці №21 від 16.12.2014 року) по 27.11.2015 року (запис у трудовій книжні №22 від 27.11.2015 року), на посаді помічника бурильника з 26.12.2015 року (запис у трудовій книжці №23 від 26.12.2015) по 14.12.2016 року (запис у трудовій книжці №24 від 14.12.2016), з 10.01.2017 (запис у трудовій книжці №25 від 10.01.2017) по 03.12.2017 (запис у трудовій книжці №26 від 03.12.2017 року); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (, вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013 року) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Хмельницькій області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до страхового стажу позивача не враховано періоди роботи в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Водночас, посилаючись на лист Міністерства закордонних справ від 29.12.2022 року №72/14 612 108210, представник ГУПФУ в Хмельницькій області зазначив, що зазначений міжнародний договір припинив свою дію для України 19.06.2023 року. У зв`язку із цим, до страхового стажу позивача не враховано спірні періоди роботи на території російської федерації з жовтня 2001 року по грудень 2017 року. Відповідач ГУПФУ в Хмельницькій області також зазначив, що заявлена позивачем вимога щодо врахування періоду роботи з 18.05.1992 року по 16.12.1998 року, згідно довідки від 22.02.2024 року за №04, яка видана ТзОВ «ДОЛ-ІМПЕКС», не є належним доказом, оскільки в довідці не зазначено відомості, на підставі яких первинних документів її видано. Отже, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 зазначені періоди роботи.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого 15.04.2010 року, який міститься у матеріалах справи, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Трудова книжка серії НОМЕР_1 (а.с. 8-22), яка надана пенсійному органу при зверненні за призначенням пенсії містить всі необхідні записи і, відповідно, підтверджує стаж роботи позивача протягом спірних періодів, зокрема: період роботи в російській федерації у районі крайньої півночі, республіка Комі, м. Усінськ, а саме у ТзОВ «Комі КТС» на посаді помічника бурильника з 22.10.2001 року (запис у трудовій книжці №01 від 22.10.2001 року) по 31.12.2003 року (запис у трудовій книжні №5 від 31.12.2003 року); у ТзОВ «Максіма» на посаді помічника бурильника з 02.01.2004 року (запис у трудовій книжці №06 від 02.01.2004 року) по 17.05.2008 року (запис у трудовій книжці №7 від 17.05.2008 року), з 18.05.2008 року (запис у трудовій книжці №08 від 18.05.2008 року) по 29.06.2009 року (запис у трудовій книжці №9 від 29.06.2009 року), з 31.05.2010 року (запис у трудовій книжці №10 від 31.05.2010 року) по 29.04.2011 року (запис у трудовій книжці №11 від 29.04.2011 року), з 16.05.2011 року (запис у трудовій книжці №12 від 16.05.2011 року) по 12.04.2012 року (запис у трудовій книжці №13 від 12.04.2012 року), з 13.04.2012 року (запис у трудовій книжці №14 від 13.04.2012 року) по 27.01.2013 року (запис у трудовій книжці №16 від 27.01.2013 року); на посаді оператора ПРС з 11.02.2013 року (запис у трудовій книжці №17 від 11.02.2013 року) по 10.01.2014 року (запис у трудовій книжці №18 від 10.01.2014 року), з 21.02.2014 року (запис у трудовій книжці №19 від 21.02.2014 року) переведений помічником бурильника (запис у трудовій книжці №21 від 16.12.2014 року) по 27.11.2015 року (запис у трудовій книжні №22 від 27.11.2015 року), на посаді помічника бурильника з 26.12.2015 року (запис у трудовій книжці №23 від 26.12.2015 року) по 14.12.2016 року (запис у трудовій книжці №24 від 14.12.2016 року), з 10.01.2017 року (запис у трудовій книжці №25 від 10.01.2017 року) по 03.12.2017 року (запис у трудовій книжці №26 від 03.12.2017 року).

28.02.2024 року, досягнувши 60-річного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено ГУПФУ у Хмельницькій області.

За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів Головним Управлінням Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області, згідно рішення №40 від 06.03.2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії. У рішенні ГУПФУ у Хмельницькій області зазначило, що до страхового стажу не враховані періоди роботи в російській федерації, оскільки з 01.01.2023 року росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, а також не зараховано до трудового стажу період роботи з 1992 року по 1998 рік у Долинському хлібозаводі, оскільки відсутній наказ про звільнення з роботи. Водночас, страховий стаж особи становить 7 років 05 місяців 27 днів.

Отже, причиною відмови у призначенні пенсії позивачу стала відсутність необхідного страхового стажу.

Вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є протиправними щодо не зарахування спірних періодів роботи позивача у російській федерації та, як наслідок, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача такі спірні періоди його роботи. Суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до стажу позивача спірних періодів роботи. Тому, позивач не може бути позбавленим гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення, а тому, має право на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також слід звернути увагу, що відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як слідує з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами його трудової книжки та довідкою ТзОВ «Дол-Імпекс» №04 від 22.02.2024 року, яка видана правонаступником Долинського хлібозаводу).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що хоч російська федерація припинила участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року однак у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у зарахуванні стажу з єдиної такої підстави як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 року у справі №688/947/17, від 09.09.2019 року у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 року у справі №235/7373/16.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 року у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач належним чином не оцінив подані позивачем документи. Відповідачем безпідставно відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком, через що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі №300/2536/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич