Справа № 520/19402/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

02 серпня 2024 р. № 520/19402/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Дмитро Волошин, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки з 2019 по 2023 роки у кількості 35 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 06 діб додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані дні відпустки з 2019 по 2023 роки у кількості 35 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 06 діб додаткової оплачуваної відпустки беручи до уваги виплати за останні 12 місяців роботи перед звільненням.

Ухвалою судді від 15.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду підтвердження щодо реєстрації представником позивача електронного кабінету відповідно до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України; заяви про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та доказів поважності таких причин.

Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху направлена представнику позивача засобами поштового зв`язку та вручена 22.07.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представник позивача 28.07.2024 (зареєстровано судом 31.07.2024) подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої надав заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду. В обґрунтування заяви зазначає, що строк звернення до суду не пропущений. Зазначає, що позивач при звільненні не був обізнаний, що йому належить до виплати компенсація за невикористані дні відпустки з 2019 по 2023 роки у кількості 35 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 6 діб додаткової оплачуваної відпустки. Крім того, представник позивача зазначив, що про порушення своїх прав, що полягають у не проведенні з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, позивач дізнався, отримавши лист відповідача від 24.05.2024. Надав підтвердження щодо реєстрації представником позивача електронного кабінету відповідно до статті 18 КАС України.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Позивач оскаржує бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не проведення нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні відпустки з 2019 по 2023 роки у кількості 35 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 06 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України №2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд зазначає, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві.

Отже, зважаючи на зміст спірних правовідносин, позивачу, в даному випадку, встановлено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Так, у позовній заяві позивач просить, зокрема, зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за не використані дні відпустки з 2019 по 2023 роки у кількості 35 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 06 діб додаткової оплачуваної відпустки, беручи до уваги виплати за останні 12 місяців роботи перед звільненням.

Отже, спірні правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами, виникли у період з 2019 по 2023 роки. Позивача звільнено зі служби в поліції з 24.03.2023.

З приводу доводів представника позивача про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Представник позивача зазначив, що 13.05.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив надати йому наступну інформацію: щодо невикористаних днів основної (щорічної) відпустки, а також додаткових днів основної (щорічної) відпустки в період проходження служби з 2019 по 2023. Зазначив, що про порушення своїх прав, що полягають у не проведенні з позивачем остаточного розрахунку при звільненні, позивач дізнався, отримавши лист відповідача від 24.05.2024 №8588-2024.

Суд не приймає вказані доводи до уваги, оскільки отримання відповіді на заяву позивача чи його представника не змінює момент, з якого особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона чи її представник почали вчиняти дії щодо реалізації права особи і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, як і не перериває такий строк.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач проходив службу у Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України до 24.03.2023.

Тобто, позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав, а саме задля отримання належного йому грошового забезпечення за період з 2019 по 2023 роки, більше ніж через п`ятнадцять місяців після звільнення. Позивач щомісячно отримував грошове забезпечення, у зв`язку зі звільненням отримав кінцевий розрахунок, отже повинен був бути обізнаним про розмір такого грошового забезпечення та, відповідно, про можливе порушення своїх прав.

Суд зазначає, що позивач, починаючи з 24.03.2023, в розумні строки, не був позбавлений можливості самостійно довідатися про розмір належних йому виплат при звільненні та звернутися до суду за захистом своїх прав у межах встановленого строку, однак таких дій не вчинив, заява від 13.05.2024, на яку посилається представник позивача, подана більше ніж через один рік.

Відтак, викладені представником позивача доводи не доводять підстав про не пропущення строку звернення до суду та вчинення позивачем дій в межах розумних строків для реалізації своїх прав.

Інших доводів щодо поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду не зазначено.

Таким чином, позивач так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення позивача до суду, які б завадили йому звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені представником позивача обставини суд визнає недостатніми для висновку про те, що позивач своєчасно звернувся до суду. Заяву про поновлення строку звернення до суду не подано. У заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, поданій представником позивача, не вбачається вимоги щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом. Проте, зазначено, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

З огляду на викладене, суд робить висновок про відсутність підстав для поновлення строку звернення позивача до суду та висновку про не пропущення позивачем зазначеного строку.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Щодо наявності електронного кабінету представника позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перевірка наявності електронного кабінету користувача (представника) щодо фізичної особи можлива через оформлення запиту із зазначенням реєстраційного номеру облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або даних паспорту особи, яка через релігійні переконання відмовилася від прийняття РНОКПП.

Обов`язок зазначення таких даних у позовній заяві для представника встановлений приписами п.2 ч.5, ч.6 ст. 160 КАС України.

Представник позивача, який є фахівцем у галузі права, при поданні позовної заяви у паперовій формі, таких даних не зазначив, витяг про наявність електронного кабінету до суду не надав, що позбавило суд можливості перевірити наявність електронного кабінету у представника позивача та направити процесуальні документи в системі ЄСІТС.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН