Справа № 160/11910/24
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до приватного акціонерного товариства «Южкокс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-
08 травня 2024 року представник Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту осіб з інвалідністю через систему "Електронний суд" звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Южкокс», в якій просить:
стягнути з приватного акціонерного товариства «Южкокс» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік у розмірі 817 726,53 грн.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що приватне акціонерне товариство «Южкокс» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, надісланого відповідачеві, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 1126 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 Закону №875-ХІІ, приватного акціонерного товариства «Южкокс» повинна складати 45 осіб.
У приватному акціонерному товаристві «Южкокс» середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю склала 42 особи з 45 осіб.
Відтак, за 3 робочих місця, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2023 році, відповідач до 15 квітня 2024 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 817 726, 53 грн.
Сума заборгованості по адміністративно-господарським санкціям підтверджується розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю від 07 березня 2024 року.
Оскільки вищезазначена сума у визначений законодавством строк приватним акціонерним товариством «Южкокс» добровільно не сплачена, утворилася заборгованість у розмірі 817 726, 53 грн., у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Дніпропетровське обласне відділення фонду соціального захисту осіб з інвалідністю встановило, що середньооблікова чисельність працівників відповідача склала 1126 особи, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, повинна складати 45 осіб.
Відповідно до пункту 3.2 та підпунктів 3.2.1, 3.2.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.
При обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції).
Облік цих категорій працівників ведеться окремо.
Проте, позивачем не було враховано, що в звітному періоді (2023 рік) на підприємстві було створено 54 робочих місця та працевлаштовані 54 особи з інвалідністю, з яких наприкінці 2023 року було звільнено 9 осіб у зв`язку з різними обставинами та 1 особа мобілізована.
А отже, у звітному періоді кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю, для працевлаштування яких відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» установлений норматив робочих місць у розмірі чотирьох відсотків, фактично становила - 54 особи, що перевищує норматив працевлаштованих осіб з інвалідністю на 9 осіб.
Приписами частини 13 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зазначено, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані, та надсилає інформацію про таких осіб до Державного центру зайнятості для проведення роботи з їх працевлаштування.
Однак, у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, кількість зазначених осіб не увійшла, у зв`язку зі звільненням з різних причин - 9 осіб, а саме:
- ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 25.05.2022, групу інвалідності отримав - 06.02.2023 та був звільнений 01.05.2023 року;
- ОСОБА_2 прийнята на роботу з 28.01.2019, групу інвалідності отримала -11.09.2007 та була звільнена 20.03.2023 року;
- ОСОБА_3 прийнятий на роботу з 27.11.2023, групу інвалідності отримав - 01.08.2018 та був звільнений 05.12.2023 року;
- ОСОБА_4 прийнятий на роботу з 13.08.2020, групу інвалідності отримав -02.01.2023 та був звільнений 11.04.2023 року;
- ОСОБА_5 прийнята на роботу з 10.08.1987, групу інвалідності отримала -12.06.2023 та була звільнена 07.07.2023 року;
- ОСОБА_6 прийнятий на роботу з 07.06.2018, групу інвалідності отримав -01.02.2023 та був звільнений 06.06.2023 року;
- ОСОБА_7 прийнята на роботу з 09.06.2020, групу інвалідності отримала - 01.09.2019 та була звільнена 09.01.2023 року;
- ОСОБА_8 прийнятий на роботу з 15.09.2022, групу інвалідності отримав - 01.03.2022 та був звільнений 19.05.2023 року;
- ОСОБА_9 прийнята на роботу з 12.09.2022, групу інвалідності отримала - 23.11.2020 та була звільнена 23.03.2023 року;
Крім того, підприємство ПРАТ «Южкокс» має на обліку одну особу з інвалідністю, яка мобілізована та теж у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність не ввійшла, а саме:
ОСОБА_10 прийнятий на роботу з 20.07.2018, групу інвалідності отримав -10.01.2022, був мобілізований - 27.02.2022.
ПРАТ «Южкокс» має на обліку 3 особи з інвалідністю, яка виникла у процесі трудової діяльності, у зв`язку з чим дані особи були переміщені на посади, які були призначені для осіб з інвалідністю, проте, дані особи у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, не ввійшли, а саме:
- ОСОБА_11 прийнятий на роботу з 17.06.2010, групу інвалідності отримав - 18.12.2023 року;
- ОСОБА_12 прийнятий на роботу з 27.08.2018, групу інвалідності отримав - 10.03.2023 року;
- ОСОБА_13 прийнята на роботу з 09.10.2006, групу інвалідності отримав - 11.04.2023 року.
ПРАТ «Южкокс» має на обліку 4 особи з інвалідністю, які були працевлаштовані у кінці 2023 року, проте, дані особи у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, не ввійшли, а саме:
- ОСОБА_14 прийнятий на роботу з 27.10.2023, групу інвалідності отримав - 01.01.2023 року;
- ОСОБА_15 прийнята на роботу з 06.07.2023, групу інвалідності отримав - 01.11.2012
- ОСОБА_16 прийнятий на роботу з 21.09.2023, групу інвалідності отримав - 17.05.2010 року;
- ОСОБА_7 прийнята на роботу з 27.12.2023, групу інвалідності отримав - 01.09.2019 року.
Отже, як вбачається з вищевикладеного, підприємство ПРАТ «Южкокс» є соціально орієнтованим підприємством, яке націлене на забезпечення позитивних соціальних перетворень на засадах самоокупності, реінвестування прибутку, інноваційності, а саме з цієї причини, квота працюючих осіб з інвалідністю у кінці 2023 року зменшилася не за рахунок меншої кількості працюючих осіб з інвалідністю, а виключно за рахунок цілеспрямованості та планомірності робіт спрямованих на створення нових робочих місць на підприємстві.
Таким чином, представник відповідача вважає, що підприємством ПРАТ «Южкокс» у 2023 році було вжито всіх залежних від нього заходів для створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, в частині виконання обов`язків, покладених на нього статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у зв`язку з чим представник позивача просить відмовити в задоволенні позовних вимог Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Приватне акціонерне товариство «Южкокс» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, надісланому приватному акціонерному товариству «Южкокс», середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 1126 осіб, таким чином, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленому частиною 1 статті 19 Закону №875-ХІІ, приватного акціонерного товариства «Южкокс» повинна складати 45 осіб.
У приватному акціонерному товаристві «Южкокс» середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю склала 42 особи з 45 осіб.
Відтак, за 3 робочих місця, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2023 році, відповідач до 15 квітня 2024 року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 817 726, 53 грн.
Сума заборгованості по адміністративно-господарським санкціям підтверджується розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році від 07 березня 2024 року.
Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо, з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
За приписами частини 1 статті 18 Закону №875-ХІІ, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною 3 статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок з працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Частинами 1, 2 статті 19 Закону №875-ХІІ передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Відповідно до положень частин 1, 4 статті 20 Закону №875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону.
При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
З матеріалів справи вбачається, що Дніпропетровське обласне відділення фонду соціального захисту осіб з інвалідністю встановило, що середньооблікова чисельність працівників відповідача склала 1126 особи, середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, повинна складати 45 осіб.
Відповідно до пункту 3.2 та підпунктів 3.2.1, 3.2.2 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, середньооблікова кількість штатних працівників розраховується на підставі щоденних даних про облікову кількість штатних працівників, які повинні уточнюватись відповідно до наказів про прийом, переведення працівника на іншу роботу та припинення трудового договору.
При обчисленні середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу враховуються всі категорії працівників облікового складу, зазначені у пунктах 2.4, 2.5 цієї Інструкції, крім працівників, які перебувають у відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для догляду за дитиною до досягнення нею віку, передбаченого чинним законодавством або колективним договором підприємства, включаючи тих, які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8 - 2.5.9 Інструкції).
Облік цих категорій працівників ведеться окремо.
Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач впродовж 2023 року надавав звіти до центру зайнятості щодо кількості вільних / зайнятих робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Проте, позивачем не було враховано, що в звітному періоді (2023 рік) на підприємстві було створено 54 робочих місця та працевлаштовані 54 особи з інвалідністю, з яких наприкінці 2023 року було звільнено 9 осіб у зв`язку з різними обставинами та 1 особа мобілізована.
Приписами частини 13 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зазначено, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані, та надсилає інформацію про таких осіб до Державного центру зайнятості для проведення роботи з їх працевлаштування.
Однак, у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, кількість зазначених осіб не увійшла, у зв`язку зі звільненням з різних причин - 9 осіб, а саме:
- ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 25.05.2022, групу інвалідності отримав - 06.02.2023 та був звільнений 01.05.2023 року;
- ОСОБА_2 прийнята на роботу з 28.01.2019, групу інвалідності отримала -11.09.2007 та була звільнена 20.03.2023 року;
- ОСОБА_3 прийнятий на роботу з 27.11.2023, групу інвалідності отримав - 01.08.2018 та був звільнений 05.12.2023 року;
- ОСОБА_4 прийнятий на роботу з 13.08.2020, групу інвалідності отримав -02.01.2023 та був звільнений 11.04.2023 року;
- ОСОБА_5 прийнята на роботу з 10.08.1987, групу інвалідності отримала -12.06.2023 та була звільнена 07.07.2023 року;
- ОСОБА_6 прийнятий на роботу з 07.06.2018, групу інвалідності отримав -01.02.2023 та був звільнений 06.06.2023 року;
- ОСОБА_7 прийнята на роботу з 09.06.2020, групу інвалідності отримала - 01.09.2019 та була звільнена 09.01.2023 року;
- ОСОБА_8 прийнятий на роботу з 15.09.2022, групу інвалідності отримав - 01.03.2022 та був звільнений 19.05.2023 року;
- ОСОБА_9 прийнята на роботу з 12.09.2022, групу інвалідності отримала - 23.11.2020 та була звільнена 23.03.2023 року;
Крім того, підприємство ПРАТ «Южкокс» має на обліку одну особу з інвалідністю, яка мобілізована та теж у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, не ввійшла, а саме:
ОСОБА_10 прийнятий на роботу з 20.07.2018, групу інвалідності отримав -10.01.2022, був мобілізований - 27.02.2022.
ПРАТ «Южкокс» має на обліку 3 особи з інвалідністю, яка виникла у процесі трудової діяльності, у зв`язку з чим дані особи були переміщені на посади, які були призначені для осіб з інвалідністю, проте, дані особи у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, не ввійшли, а саме:
- ОСОБА_11 прийнятий на роботу з 17.06.2010, групу інвалідності отримав - 18.12.2023 року;
- ОСОБА_12 прийнятий на роботу з 27.08.2018, групу інвалідності отримав - 10.03.2023 року;
- ОСОБА_13 прийнята на роботу з 09.10.2006, групу інвалідності отримав - 11.04.2023 року.
ПРАТ «Южкокс» має на обліку 4 особи з інвалідністю, які були працевлаштовані у кінці 2023 року, проте, дані особи у середньооблікову чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, не ввійшли, а саме:
- ОСОБА_14 прийнятий на роботу з 27.10.2023, групу інвалідності отримав - 01.01.2023 року;
- ОСОБА_15 прийнята на роботу з 06.07.2023, групу інвалідності отримав - 01.11.2012;
- ОСОБА_16 прийнятий на роботу з 21.09.2023, групу інвалідності отримав - 17.05.2010 року;
- ОСОБА_7 прийнята на роботу з 27.12.2023, групу інвалідності отримав - 01.09.2019 року.
Отже, як вбачається з вищевикладеного, підприємство ПРАТ «Южкокс» є соціально орієнтованим підприємством, яке націлене на забезпечення позитивних соціальних перетворень на засадах самоокупності, реінвестування прибутку, інноваційності, а саме з цієї причини квота працюючих осіб з інвалідністю у кінці 2023 року зменшилася не за рахунок меншої кількості працюючих осіб з інвалідністю, а виключно за рахунок цілеспрямованості та планомірності робіт спрямованих на створення нових робочих місць на підприємстві.
А отже, у звітному періоді кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю, для працевлаштування яких відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» установлений норматив робочих місць у розмірі чотирьох відсотків, фактично становила - 54 особи, що перевищує норматив працевлаштованих осіб з інвалідністю на 9 осіб.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач сприяв працевлаштуванню осіб з інвалідністю та виконував всі вимоги законодавства щодо забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування у повному обсязі.
Відповідач вживав всі необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Поряд з цим, фактів відмови зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю за 2023 рік не встановлено. Докази зворотного у суду відсутні.
Позивачем подання відповідної звітності та заявок не заперечується.
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Таким чином, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити з загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
При цьому, суд зазначає, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв`язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій, за відсутності вини юридичної особи.
Отже, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що роботодавець вжив необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема, відповідачем було вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю: підприємство зареєстровано у Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, звітувало про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, направляло до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо кількість працевлаштованих осіб з інвалідністю, а отже, зазначені адміністративно-господарські санкції до відповідача застосовані бути не можуть.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №812/1140/18, відповідно до якої обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування, за умови, що відповідач ужив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до встановленого нормативу.
Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що приватним акціонерним товариством «Южкокс» було виконано всі необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів та їх працевлаштуванню та дотримано вимоги, встановлені статтею 19 Закону №875-ХІІ, а тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій відсутні.
Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
З урахуванням відмови в задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до приватного акціонерного товариства «Южкокс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник