Справа № 480/12292/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: В.О. Павлічек
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 р. Справа № 480/12292/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.04.2024, м. Суми, по справі № 480/12292/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1 треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила суд визнати ОСОБА_1 членом сім`ї померлого (загиблого) ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця ОСОБА_4 ; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 . які полягають у відмові ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у відповідності до п. 7 Постанови КМУ №829 від 22.05.2000 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та Військову частини НОМЕР_1 вчинити дії по виплаті грошової допомоги у відповідності до п. 7 Постанови КМУ №829 від 22.05.2000 «Про грошове забезпечення військовослужбовців».

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 провадження у справі 480/12292/23 за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_1 членом сім`ї померлого (загиблого) ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовця ОСОБА_4 закрито.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату допомоги, відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців» №829 від 22.05.2000 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату допомоги, відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців» №829 від 22.05.2000 року та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України суму судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач першочергово звернулася з заявою про виплату допомоги відповідно до п. 7 Постанови КМУ "Про грошове забезпечення військовослужбовців" №829 від 22.05.2000 до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 направив звернення до військової частини НОМЕР_1 саме про вчинення дії - виплати ОСОБА_1 допомоги на поховання відповідно до п. 7 Постанови КМУ №829, тому заява ОСОБА_1 про виплату допомоги безпосередньо на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходила. Копія заяви була долучена до листа звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на поховання ОСОБА_4 , на який було надано відповідь за вих. №161 від 23.01.2023 про відсутність законних підстав для виплати та повернуто долучені до звернення документи. Тому відповідач вважає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не зверталась, а відповідь надавалась по суті звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до сповіщення сім"ї №81 від 03.01.2023 за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 сповіщено про те, що його син, командир мінометного взводу роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 при виконанні бойового завдання за призначенням під час воєнних дій на території України поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області, загинув внаслідок дорожньо- транспортної пригоди 02.01.2023 (а.с. 6).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7 ) із заявою на адресу Військової частини НОМЕР_1 про виплату допомоги на поховання загиблого 02.01.2023 військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 .

12.01.2023 листом ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву ОСОБА_1 направлено для розгляду за належністю до Військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу ОСОБА_4

03.02.2023 (вх. № Сз/765) на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло повідомлення з Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 № 161, в якому зазначено, "що допомогу на поховання військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці ОСОБА_6 , оскільки це суперечить постанові КМУ від 22 травня 2000 р. №829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців " (а.с. 7).

Після отримання даного повідомлення у ІНФОРМАЦІЯ_8 , позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про виплату допомоги на поховання фактично не була розглянута Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України та не було прийнято відповідного рішення щодо надання чи відмови у наданні допомоги, передбаченої п. 7 Постанови КМУ №829 від 22.05.2000 «Про грошове забезпечення військовослужбовців», а отже має місце протиправна бездіяльність.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог, суд керувався тим, що задоволення позовних вимог у формі зобов`язання розглянути заяву виключає одночасне задоволення позовних вимог про зобов`язання вчинити дії по виплаті грошової допомоги, оскільки таким діям повинен передувати розгляд заяви позивача про виплату допомоги та прийняття Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України відповідного рішення з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військові формування, військовослужбовці яких загинули чи померли в період проходження військової служби, подають їх сім`ям і батькам допомогу в проведенні похорону і компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження пам`ятників у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 15 Закону України "Про поховання та похоронну справу" Збройні Сили України, інші утворені відповідно до закону військові формування, а також Служба безпеки України, Міністерство внутрішніх справ України, Бюро економічної безпеки України, інші державні органи надають допомогу в проведенні поховання померлих сім`ям, батькам або іншим особам, які зобов`язалися поховати померлих військовослужбовців, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, які померли (загинули) під час проходження служби (виконання службових обов`язків), компенсують матеріальні витрати на ритуальні послуги та на спорудження надгробків у порядку та розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 року №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців" постановлено військовим формуванням, Державній спеціальній службі транспорту та Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації надавати сім`ям і батькам військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, допомогу в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

Отже за змістом п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 № 829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців", ст. 15 Закону України "Про поховання та похоронну справу" та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", обов`язок допомоги в проведенні поховання і компенсації матеріальних витрат на ритуальні послуги покладено, зокрема, на військові формування, військовослужбовці яких загинули чи померли в період проходження військової служби та, відповідно, прийняття рішення про надання чи відмову у наданні такої допомоги з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, посилання відповідача на те, що він не є належним суб`єктом уповноваженим розглядати заяву ОСОБА_1 спростовуються вищевикладеним.

Дослідивши повідомлення Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 № 161 (а.с. 7) колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таке повідомлення (рішення) взагалі не містить рішення щодо розгляду заяви позивача про виплату допомоги на поховання загиблого 02.01.2023 військовослужбовця. При цьому таке рішення не містить жодних мотивів, з яких виходила військова частина НОМЕР_1 , повертаючи заяву позивачки.

Враховуючи те, що заява позивача про виплату допомоги на поховання фактично не була розглянута Військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України та не було прийнято відповідного рішення щодо надання чи відмови у наданні допомоги, передбаченої п. 7 Постанови КМУ №829 від 22.05.2000 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату допомоги, відповідно до п. 7 Постанови КМУ №829 від 22.05.2000 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців".

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 особисто до Військової частини НОМЕР_1 не зверталась, а перенаправлення її звернення начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 не є особистим її зверненням, колегія суддів зазначає таке.

З огляду на матеріали справи, позивач звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7 ) із заявою на адресу Військової частини НОМЕР_1 про виплату допомоги на поховання загиблого 02.01.2023 військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 .

12.01.2023 листом ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву ОСОБА_1 направлено для розгляду за належністю до Військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу ОСОБА_4

03.02.2023 (вх. № Сз/765) на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло повідомлення з Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 № 161, в якому зазначено, "що допомогу на поховання військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці ОСОБА_6 , оскільки це суперечить постанові КМУ від 22 травня 2000 р. №829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»" (а.с. 7).

Як вказує сам відповідач в апеляційній скарзі, командування та підрозділи військової частини НОМЕР_1 знаходяться поза межами постійного місця дислокації.

Відомості про дислокацію, склад та штатну чисельність особового складу з`єднання, військової частини (установи) Збройних Сил України мирного часу, у відповідності до п.п. 4.1. Переліку відомостей Міністерства оборони України, які містять службову інформацію (ПСІ-2023), затвердженого наказом Міністерства оборони України 17 жовтня 2023 року №605, є службовою інформацією.

Тому враховуючи, що дислокація (її місцезнаходження) військової частини НОМЕР_1 є службовою інформацією, яка не могла бути відома ОСОБА_1 , вона обґрунтовано звернулася до органу, який мобілізував ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка в подальшому правомірно була направлена відповідачу.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 по справі № 480/12292/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов