Справа № 240/8142/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/8142/24

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Луценко Д.В.,

за участю: представника позивача - Соболівського А.М.,

представника відповідача - Москаленка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третіх осіб на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування протоколу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить:

Визнати протиправними дії комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Скасувати протокол від 26.01.2024 року №2/в засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняти рішення виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 (військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу, десантно-штурмової роти, десантно-штурмового батальйону, бригади ДШБ №79 м. Миколаїв, який 24 квітня 2022 року загинув в результаті відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в районі АДРЕСА_1 ).

Позов обґрунтовує тим, що пунктом 67 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2024 №2/в, їй протиправно відмовлено у призначенні одноразової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 . Зазначає, що позивач має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, як член сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , внаслідок травми, поранення та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до статей 16-16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, оскільки як бабуся та опікун покійного внука вважається членом його сім`ї, зважаючи на те, що за життя внука вела з ним спільне господарство та знаходилася на його утриманні.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 15.07.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 24.07.2024.

Відповідач - Міністерство оборони України, позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач не є членом сім`ї померлого військовослужбовця. Зазначив, що позивачка була опікуном загиблого військовослужбовця. Статтею 77 Цивільного кодексу України встановлено, що піклування припиняється зокрема, у разі досягнення фізичною особою повноліття. Тобто, на день загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 позивачка не здійснювала опіку (піклування) і не мала прав та обов`язків щодо забезпечення загиблого військовослужбовця. Таким чином, рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначення та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги є правомірним.

Треті особи - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснення щодо позовних вимог не направляли.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив в позові відмовити.

Представники третіх осіб в судове засіданні не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про надання одноразової грошової допомоги (у порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року (чинною на дату загибелі) у зв`язку із загибеллю (смертю) її онука, опікуном якого вона була (на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31.03.2016 у справі №286/4083/15-ц), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який служив на посаді стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу, десантно-штурмової роти, десантно-штурмового батальйону НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті проникаючого осколкового поранення голови вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій від вибухів, осколків та воєнних операцій під час бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районі АДРЕСА_1 .

Також 17.10.2023 заяву на виплату ОГД подала сестра загиблого військовослужбовця - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

26.01.2024 Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема у формі п.67 протоколу №2/в від 26.01.2024 року.

Відповідно до протоколу, вказане рішення Комісія обґрунтувала тим, що відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на день загибелі військовослужбовця), а саме: членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.

Сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резірвіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 3 Сімейного кодексу України установлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Щодо утриманців Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно поданих документів встановлено, що заявниця ОСОБА_1 була опікуном загиблого військовослужбовця.

Згідно зі статтею 77 Сімейного кодексу, піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття. Таким чином, на день загибелі військовослужбовця не здійснювала опіку (піклування) і не мала прав та обов`язків щодо забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 ..

Відтак, у поданих на розгляд Комісії документах відсутні підтверджуючі дані про належність бабусі (опікуна) та сестри загиблого військовослужбовця до визначеного Законом кола осіб, які мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, та відсутні документи, які підтверджують їх непрацездатність (встановлення інвалідності) чи факт перебування їх на утриманні загиблого військовослужбовця. Також за поданими документами неможливо встановити, що вони проживали разом, вели з ним спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки.

Ураховуючи зазначене, Комісія відмовила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх під час дії воєнного стану".

Не погоджуючись з таким рішенням, в частині, що стосується позивача, остання звернулася до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтями 40, 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами. Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", указами Президента України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України протягом періоду з 24.02.2022 по даний час продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).

Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Суд зазначає, що спірним в даній справі є правомірність рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене пунктом 67 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2024 №2/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Підставами такого рішення визначено ненадання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують чи позивач був членом сім`ї загиблого (посвідчення "Член сім`ї загиблого" або судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків), без яких неможливо встановити право позивача на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, з приводу чого суд зазначає наступне.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Згідно з пунктом 5 Порядку від 25.12.2013 №975 члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до пункту 5 Порядку від 25.12.2013 №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. До заяви, серед визначених, додаються копії: свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні). У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому - шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Тобто, в переліку документів, які подаються до заяви про призначення та виплату ОГД, зокрема передбачено рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

Підставами для відмови в призначенні ОГД визначено ненадання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що позивачка була членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а саме: судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків або перебування на його утриманні відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку неможливо встановити право заявника на отримання відповідної одноразової грошової допомоги.

При цьому відповідач вказує, що у Комісії відсутні повноваження по встановленню тих чи інших юридичних фактів.

Як було зазначено судом, коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене статтею 16-1 Закону №2011-ХІІ, а саме:

-у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою);

-батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення) (в редакції, чинній на момент прийняття рішення відповідача про повернення документів на доопрацювання).

Отже, вирішальним питанням у спірному публічно-правовому спорі є з`ясування наявності у позивача правового статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 , перебування на його утриманні, як необхідних умов для виникнення у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги у розумінні ст.16-1 Закону №2011-XII.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31.03.2016 у справі №286/4083/15-ц батьків ОСОБА_2 та його сестри ОСОБА_3 (рідна по матері) позбавлено батьківських прав. Розпорядженням голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 01.06.2016 №127 було встановлено опіку над ОСОБА_2 та його сестрою ОСОБА_3 , визначено опікуном позивача - ОСОБА_1 .

Сімейний кодекс України визначає, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч.1,2 ст.243).

Статтею 250 СК України визначено, що опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених Цивільним кодексом України.

Пунктом 1 частини 1 ст.77 Цивільного кодексу визначено, що піклування припиняється у разі досягнення фізичною особою повноліття.

Із наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що за загальним правилом особа втрачає правовий статус опікуна (піклувальника) дитини із набуттям останньою повноліття.

З матеріалі справи вбачається, що загиблий військовослужбовець ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , тобто повноліття він досяг ІНФОРМАЦІЯ_9 . Отже, на момент його загибелі (24.04.2022) позивач вже не мала правового статусу опікуна (піклувальника).

При вирішенні спору суд також враховує, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.07.2022 у справі №240/5809/18, зауважував, що Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII визначення "члена сім`ї" не містить. Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, суд касаційної інстанції сформував правову позицію, згідно з якою для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: 1) факт проживання з загиблим; 2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Такий самий підхід викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц.

Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 дійшла до наступних висновків:

"73. Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи ОСОБА 1 належить до членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА 3, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

74. Повертаючись до предмета спору цієї справи, а саме протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, необхідно зауважити, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

75. Оспорюване рішення відповідача щодо відмови позивачці в призначенні їй одноразової грошової допомоги мотивовано саме відсутністю доказів на підтвердження статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця (не надано рішення суду, яким встановлено факт, що має юридичне значення, тобто факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА 1 з громадянином ОСОБА 3 та/або відповідного посвідчення "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби").

76. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду висновує, що на момент винесення спірного рішення, у зв`язку з відсутністю документів, передбачених для виплати одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, приймаючи рішення від 22.07.2021 № 116 щодо відмови ОСОБА 1 у призначенні одноразової грошової допомоги, діяла у межах повноважень та відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 975.

77. Разом з тим суди попередніх інстанцій, вирішуючи цей спір в порядку адміністративного судочинства, досліджували докази, на підставі яких позивачка доводить наявність факту проживання однією сім`єю з померлим військовослужбовцем без реєстрації шлюбу, та надали оцінку рішенню відповідача з урахуванням цих доказів.

78. При цьому, надаючи оцінку таким доказам, суди попередніх інстанцій дійшли протилежних висновків стосовно доведеності факту, що має юридичне значення, однак і суд першої інстанції, і суд апеляційної інстанції в межах адміністративної справи розглянули питання встановлення факту, що має юридичне значення.

79. Отже, під час розгляду цієї справи підлягає вирішенню питання, чи можливо встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги в межах розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, та з урахуванням встановлення наявності або відсутності цього факту надати оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень, яке прийнято до встановлення судом такого факту.

92. Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

93. Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

94. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

97. Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

98. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

99. Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

100. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

101. Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

102. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

103. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

104. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

105. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

106. При цьому між ОСОБА 1 та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

107. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства."

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема судового рішення, на підтвердження факту проживання позивача з загиблим, а також наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, як і перебування на утриманні загиблого.

При цьому, слід зазначити, що з`ясування питання наявності чи відсутності факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, знаходження на утриманні, з метою подальшої оцінки суб`єкта владних повноважень, не належить до повноважень адміністративного суду. Повноваження щодо встановлення таких фактів відсутні також у Міністерства оборони України.

Отже, в межах спірних правовідносин позивачем не було доведено віднесення її до осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, які передбачені ст.16-1 Закону № 2011-XII, що зумовило б можливість відповідачем прийняття рішення про призначення відповідної грошової допомоги.

За наведеного у сукупності, суд дійшов висновку що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, обґрунтовано прийняла рішення, оформлене пунктом 67 протоколу від 26.01.2024 №2/в, про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168.

На переконання суду, дії відповідача жодним чином не обмежували право позивача на одержання належних сум одноразової грошової допомоги, а є лише встановленою формою дискреційних повноважень відповідного державного органу, встановлених з метою усунення обґрунтованих сумнівів щодо можливості призначення такої допомоги. При цьому, позивач не позбавлений можливості реалізації свого права на одержання спірної грошової допомоги в майбутньому, дотримавшись усіх вимог чинного законодавства.

Отже, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9,077, 90, 139, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м.Київ,03168. ) , третіх осіб на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_5 ) про визнання протиправним та скасування протоколу і зобов`язання вчинити дій, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 02 серпня 2024 року