Справа № 200/7346/23
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Справа№200/7346/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., в розглянувши спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення від 20.06.2023 № 74 про відмову в призначенні пенсії;

зобов`язати повторно розглянути заяву від 14 червня 2021 року №2239 про призначення пенсії згідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із зарахуванням до страхового та стажу періоду роботи на Відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що орган Пенсійного фонду не визнає її право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», в зв`язку з чим вимушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 25 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору. Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 200/7346/23 провадження в частині позовних вимог про зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021 закрито на підставі пункту 4 частини1 статті 238 КАС України.

Відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2024 року ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі № 200/7346/23 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до Донецького окружного адміністративного суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , 14.06.2021 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області № 74 від 18.06.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Страховий стаж позивача склав 29 років 3 місяці 10 днів, з них пільговий стаж 14 років 5 місяців 12 днів

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2022 у справі № 200/3102/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2023, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 14.06.2021 № 2239 із зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи на відокремленому підрозділі Шахта Україна Державного підприємства Селидіввугілля з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021.

На виконання судового рішення у справі № 200/3102/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.06.2021 № 2239.

При повторному розгляді заяви від 14.06.2021 страховий стаж заявниці склав 30 років 8 місяців 10 дні. Пільговий стаж роботи за Списком №2 склав 17 років 9 місяців 12 днів. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 враховано, зокрема, періоди роботи позивача 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021.

Позивач наполягає, що відповідач на виконання рішення у справі № 200/3102/22 зарахував спірні періоди до пільгового стажу, проте не зарахував їх до страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає , що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Стосовно правового регулювання спірних відносин суд вказує, що абзацом першим частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менші ніж мінімальний страховий внесок.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Так, періоди роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021 на підприємстві ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» не зараховано до страхового та пільгового стажу через відсутність сплати страхових внесків

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 вказаного Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм суд дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію за ці періоди.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії позивача періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Враховуючи наведене період роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021 повинен бути зарахований як до пільгового, так і до страхового стажу.

Проте, вирішуючи справу у зазначеній частині, суд зауважує, що первісно заявлені у цій справі №200/7346/23 позовні вимоги були спрямовані на усунення порушення права на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», для чого позивач просила зобов`язати повторно розглянути її заяву про призначення пенсії.

Вимоги про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021 були похідними, саме з метою призначення пенсії.

Вирішуючи вказану справу суд вийшов за межі заявлених позовних вимог для ефективного захисту прав позивача та рішенням від 26 березня 2024 року позов задовольнив.

Зокрема, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року), з дня звернення 14.06.2021.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2024 року набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від13 червня 2024 року.

Таким чином, вказаним судовим рішенням порушене право позивача відновлене повністю без необхідності окремого розгляду та задоволення похідних вимог.

На цій стадії судового розгляду, досліджуючи наявність порушень прав, свобод чи інтересів позивача при обрахунку страхового стажу, суд встановив, що матеріали справи містять протоколи розрахунку стажу ОСОБА_1 , згідно з якими страховий стаж позивача становить:

29 років 3 місяці 10 днів здійснений під час звернення із заявою про призначення пенсії 14.06.2021;

32 роки 07 місяців 10 днів здійснений 29.12.2023, після повторного розгляду заяви про призначення пенсії.

Згідно з розрахунком стажу від 29.12.2023 періоди роботи позивача:

з 01.03.2010 по 31.12.2010 зараховані до стажу терміном 10 місяців;

з 01.10.2018 по 31.03.2021 зараховані до стажу терміном 2 роки 6 місяців.

Даний період трудової діяльності позначений ознакою трудової діяльності за Списком № 2.

Таким чином, при з`ясуванні фактичних обставин справи суд встановив, що, незважаючи на зміст оскарженого рішення від 20.06.2023 № 74, станом на 29.12.2023 загальний трудовий стаж позивача склав 32 роки 07 місяців 10 днів та включав періоди роботи позивача з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021.

При цьому пільговий стаж за Списком №2 також обрахований вірно та склав 17 років 9 місяців 12 днів.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягають реальні, а не уявні порушення прав, свобод чи інтересів особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За нормами статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч наведеним процесуальним нормам, позивач не довела в обґрунтування своїх вимог факт зарахування відповідачем при виконання рішення у справі № 200/3102/22 спірних періодів з 01.03.2010 по 31.12.2010 та з 01.10.2018 по 31.03.2021 тільки до пільгового стажу без зарахування їх до страхового стажу.

Натомість, надані відповідачем матеріали пенсійної справи свідчать про зарахування вказаних періодів роботи як до пільгового, так і до страхового стажу.

З наведених підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позову.

Через відмову у позові відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ) в частині зарахування періодів роботи до загального страхового стажу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Суддя Г.А. Чекменьов