Справа № 307/1095/24
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 307/1095/24 пров. № А/857/9845/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2024 року (прийняте в м. Тячів суддею Сас Л. Р.; складене в повному обсязі 10 квітня 2024 року) в адміністративній справі № 307/1095/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, третя особа Тячівський РВП ГУНП в Закарпатській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕНА № 1524590 про адміністративне правопорушення від 26 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він мотоциклом не керував, позаяк позбавлений права керування транспортним засобом; також мотоцикл мав технічні несправності. Він вирішив продати мотоцикла, а попередньо вирішив його відремонтувати, тому штовхав його до майстра, з яким попередньо домовився. Близько 20 год. 30 хв. на перехресті вулиць Садової та Народної він зустрів односельчанина ОСОБА_2 та зупинився з ним розмовляти. Десь через 5 - 10 хвилин до них на службовому автомобілі під`їхали працівники поліції та, запитавши кому належить мотоцикл, запропонували ОСОБА_1 пройти освідування і медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння, від чого він відмовився, за що працівники поліції, як йому стало відомо пізніше, склали постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КпАП України та протокол за частиною другою статті 130 КпАП України.

Також вказав, що, справа на місці не розглядалася, поліцейський не представився, не оголошував про розгляд справи, нічого йому не повідомляв і не роз`яснював обставин справи та його прав, жодної постанови не виносив, відеофіксацію на місці не здійснював, не досліджував доказів, лише обмежився перевіркою документів, чим позивача було позбавлено можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 286 КУпАП, порушено вимоги процедури розгляду справи, установленої статтями 278 - 279 КУпАП, відсутні докази його вини, відсутній склад правопорушення, а тому вказана постанова підлягає скасуванню. Також у матеріалах адміністративної справи відсутні жодні докази щодо підтвердження винуватості позивача, а лише одна постанова не може бути однозначним доказом вини позивача.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження постанови.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1524590 від 26 лютого 2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в розмірі 20 400 гривень, скасовано та направлено справу на новий розгляд до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ НП в Закарпатській області, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач сам визнав вину, вказуючи, що катався в горах на мотоциклі, що підтверджується факт вчинення ним правопорушення. Також стороною позивача не надано жодних доказів на спростування вчинення факту правопорушення. З приводу зазначення різного часу в протоколі і постанові вказує, що це була описка. Крім того, вказує на безпідставне поновлення позивачу строку для звернення до суду з цим позовом.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності особи, яка бере участь в справі, позаяк позивач на цей час мобілізований та перебуває на службі в Збройних Силах України, на підтвердження чого додав до заяви довідку військової частини НОМЕР_1 за № 5785.

Просив розгляд справи проводити за їхньої відсутності; апеляційну скаргу залишити без задоволення, позаяк доводи скарги є надуманими та нічим не підтверджені.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 1524590 від 26.02.2024, 26 лютого 2024 року водій ОСОБА_1 у с. Ганичі по вулиці Садовій керував транспортним засобом мотоциклом СДХ, будучи позбавленим права керування від 30 листопада 2023 року, чим порушив пункт 2.1 «а» ПДР - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 126 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

У постанові вказано про відмову позивача від підписів про роз`яснення йому прав та про отримання вказаної постанови.

У графі «До постанови додаються» нічого не зазначено (а. с. 12, 57).

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесена відповідачем з порушенням вказаних норм, тому її необхідно скасувати та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За змістом пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань:

регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів;

у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до частини першої статті 40 вказаного Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

Також відповідно до приписів частин першої, другої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128 - 129...).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

За змістом пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами частини четвертої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За приписами статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Частиною першою статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Частиною другою статті 279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

А згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Вказане узгоджується з приписами Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція), відповідно до пунктів 9 - 10 розділу ІІІ якої розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Також, за приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

А статтею 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського видно, що розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не проводився взагалі, права позивачу не були роз`яснені; жодні обставини щодо порушення, за яким була винесена постанова в цій справі, поліцейськими не встановлювалася; також оскаржувана в цій справі постанова позивачу не оголошувалася, хоча постанова містить відмітки про відмову позивача від підписів про роз`яснення йому прав та про отримання вказаної постанови.

А в графі «До постанови додаються» нічого не зазначено, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснювалась відеофіксація.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема у постанові від 15 листопада 2018 року в справі № 524/5536/17.

Також колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи також не долучено жодних доказів вчинення позивачем правопорушень, що унеможливлює перевірку обставин вчинення позивачем правопорушення.

А візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постановах від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, від 25.06.2020 у справі № 607/1068/17, від 07.02.2019 у справі № 161/11151/17, від 15.10.2020 у справі № 640/8540/19, від 12.06.2020 у справі № 805/3899/17-а.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що позивач фактично визнав свою вину у вчиненому порушенні, позаяк відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що при складанні постанови серії ЕНА № 1524590 одночасно було складено і протокол за статтею 130 КУпАП.

Із долученої до позову копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 488715 видно, що ОСОБА_1 26 лютого 2024 року о 20 год. 43 хв. у с. Ганичі по вул. Садовій керуючи транспортним засобом - мотоциклом СДХ, без номерного знаку з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нестійка хода, від проходження тесту у встановленому законному порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачено відповідальність ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Із оскаржуваної постанови видно, що дата розгляду справи: 26 лютого 2024 року о 07 год. 11 хв. 21 с.; місце розгляду: Закарпатська область, Тячівський район, с. Ганичі, вулиця Садова; час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 26 лютого 2024 року о 07 год. 05 хв. 29 с. ОСОБА_1 у с. Ганичі Тячівського району Закарпатської області керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування від 30 листопада 2023 року, чим порушив п.2.1 «а» ПДР керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Тобто, постанова серії ЕНА № 1524590 винесена 26 лютого 2024 року о 07 год. 11 хв. 21 с. та час і місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 26 лютого 2024 року о 07 год. 05 хв. 29 с.

Водночас, в протоколі час вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП зазначено, що правопорушення вчинено о 20 год. 45 хв.

Отже, вказані докази містять у собі суттєві розбіжності та суперечливі дані, позаяк постанова, яку винесено поліцейським, складено раніше від вчиненого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП з різницею більше як 13 годин.

Із дослідженого під час судового розгляду відеозапису з місця події, долученого відповідачем, видно, що відсутній факт зупинки ОСОБА_1 у той час, як він керував транспортним засобом; відеозапис починається з моменту коли в особи з`ясовують питання належності транспортного засобу, крім цього відсутні докази складання постанови щодо ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху.

Допитаний як свідок ОСОБА_2 показав, що 26 лютого 2024 року він повертався від своїх знайомих у с. Ганичі і по дорозі зустрів позивача, який у той час штовхав мопед. Вони зупинилися покурити, він спитав, куди ОСОБА_1 штовхає мотоцикл, той пояснив, що мотоцикл поломаний і його необхідно ремонтувати і штовхає його до майстра.

У той час до них приїхали працівники поліції, спитали чий транспортний засіб, і сказали йому [ ОСОБА_2 ] йти додому, а ОСОБА_1 сказали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Що було далі він не знає, бо пішов додому, однак ствердив той факт, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував.

З огляду на зазначене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що винесена стосовно позивача постанова не в повній мірі відповідає вимогам статей 268, 283 КУпАП та відповідно була порушена процедура розгляду адміністративної справи.

Зазначені доводи не спростовані стороною відповідача жодними доказами.

Частиною третьою статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

З огляду на зазначені правові норми та фактичні обставини справи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі необхідно скасувати та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), позаяк така винесена відповідачем з порушенням зазначених вище норм.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними покликання апелянта на пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом з огляду на таке.

За змістом частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

А відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як пояснив позивач, про існування оскаржувано постанови йому стало відомо лише 11.03.2024 під час ознайомлення представником з адміністративним протоколом серії ААД № 488715 від 26.02.2024 безпосередньо у Тячівському районному суді Закарпатської області.

З позовом до суду він звернувся 14 березня 2024 року, та просив поновити йому встановлений законом десятиденний строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Жодних доказів того, що позивачу раніше було відомо про винесену стосовно нього постанову, судом не встановлено і відповідачем до суду такі не надано.

Тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, а тому поновив позивачу строк для оскарження цієї постанови.

Зазначене вище спростовує доводи апеляційної скарги; решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10 квітня 2024 року в адміністративній справі № 307/1095/24 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Повне судове рішення складено 02.08.24