Справа № 380/28508/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/28508/23 пров. № А/857/10940/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року (ухвалене головуючим суддею Мартинюк В.Я.) у справі № 380/28508/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправним та скасувати Наказ №1260-о від 03.11.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 »;

поновити ОСОБА_1 на посаду державного інспектора відділу бюджетування, ведення бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Львівської митниці;

стягнути з середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що його звільнення є безпідставним та таким, що суперечить спеціальним діючим на час воєнного стану нормам, всупереч не завершення процедури проходження і оформлення контракту, визначення істотної умови контракту щодо його строку у встановленому порядку на час воєнного стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вірно прийнято спірний наказ, яким з позивачем припинено державну службу та звільнено із займаної посади, оскільки жодних документів, які б указували на те, що сторони змінили строк його дії чи вживали заходів для зміни цього строку, як то подання заяви про зміну цього строку, про укладення нового контракту тощо у матеріалах справи відсутні.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є частиною законодавства про працю у період дії воєнного стану та поширюється на вступ, проходження та припинення державної служби. Посилається на те, що після оголошення конкурсу по закінченні воєнного стану буде опублікована та визначена одна із істотних умов контракту строк дії контракту. До цього моменту особа перебуває у статусі прийняття на державну службу та очікує завершення оформлення усіх процедур, пов`язаних з прийняттям і проходженням публічної служби, оприлюднення конкурсу і встановлення строку контракту. Визначення строку контракту можливе лише через оприлюднення в оголошенні про проведення конкурсу, що, в свою чергу відтерміновано на певний час не пізніше шести місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, а до цього моменту його звільнення є передчасним (без встановлення по встановленій процедурі закінчення строку контракту неможливе, а прийняття на державну службу можливе, бо серед підстав і умов для прийняття у період воєнного стану укладення контракту не вимагається). Зазначає, що очікував на завершення наступних процедур (конкурс, визначення строку тощо) після завершення воєнного стану, який на момент прийняття на посаду по спрощеній процедурі був продовжений на території України. Посилається на те, що на момент призначення його на посаду чисельність посад державної служби, на які здійснюється строкове призначення вже перевищувала 60 відсотків загальної штатної чисельності.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до витягу з наказу Львівської митниці Державної митної служби України №979-о від 04.09.2023 року позивача з 05.09.2023 переведено на посаду державного інспектора відділу бюджетування, ведення бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Львівської митниці шляхом укладання контракту про проходження державної служби.

Пунктом 26 контракту позивача про проходження державної служби від 04.09.2023 №652/2023 передбачено строк його дії з 05.09.2023 по 03.11.2023.

Наказом Львівської митниці Державної митної служби України №1260-о від 03.11.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 » відповідно до п.1 та 4 ч.12 ст.31-1, п.2 ч.1 ст.83, ст.85 Закону України «Про державну службу», п.25 Порядку укладення контрактів про проходження державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №494, припинено державну службу та звільнено 03.11.2023 позивача із займаної посади відповідно до абзацу другого ч.1 ст.85 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із закінченням строку, на який укладено контракт про проходження державної служби від 04.09.2023 №652/2023 та строку призначення на посаду державної служби (підстава абзац другий та п`ятий п.21, 25 контракту про проходження державної служби від 04.09.2023 року №652/2023).

Позивач вважаючи спірний наказ відповідача протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України зокрема передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає (пункт 1 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на працю як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VІІІ).

Частиною 1 ст. 1 Закон № 889-VІІІ визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч. 2 ст. 1 Закон № 889-VІІІ).

Основні обов`язки державного службовця визначені в ст. 8 Закону № 889-VІІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України (далі - МК України) працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Так, ч. 3 ст. 569 МК України встановлено, що правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Згідно ч. 5 ст. 570 МК України з особами, які призначаються на службу до митних органів на посади державної служби, можуть укладатися контракти про проходження державної служби відповідно до законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Рішення про віднесення посади державної служби до посад, призначення на які здійснюється з укладанням контракту про проходження державної служби, приймається до проведення конкурсу керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або керівником митниці у разі делегування йому відповідних повноважень.

Контракт про проходження державної служби укладається з особами у разі необхідності забезпечення організації та виконання завдань, що мають як тимчасовий, так і постійний характер.

Чисельність посад державної служби в митному органі, на які здійснюється призначення з укладанням контракту про проходження державної служби, не обмежується.

Контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Дія контракту про проходження державної служби за умови належного його виконання державним службовцем може бути продовжена за угодою сторін на той самий або більший строк, але не більше ніж на три роки шляхом підписання сторонами відповідних змін до контракту.

Порядок укладення контракту про проходження державної служби з особою, яка призначається на посаду державної служби, регламентований ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини другої статті 34 цього Закону в порядку, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ порядок призначення на посади державної служби з укладанням контракту про проходження державної служби, зокрема, визначає: 1) умови, за яких призначення на посаду державної служби може здійснюватися на умовах, передбачених контрактом; 2) обчислення строку проходження державної служби за контрактом та порядок набрання контрактом чинності; 3) види і порядок узгодження додаткових умов контракту; 4) порядок укладання контрактів; 5) відповідальність сторін та порядок вирішення спорів; 6) порядок продовження строку, зміни умов, припинення дії та розірвання контракту; 7) особливості укладання окремих контрактів.

Частиною 5 ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ визначено, що до істотних умов контракту належать: 1) місце роботи і посада державної служби; 2) спеціальні вимоги до осіб, які претендують на посаду державної служби; 3) дата набрання чинності та строк дії контракту; 4) права та обов`язки сторін; 5) завдання і ключові показники результативності, ефективності та якості їх виконання, строки їх виконання; 6) режим праці та відпочинку; 7) умови оплати праці; 8) відповідальність сторін та вирішення спорів; 9) підстави зміни умов, припинення дії та розірвання контракту.

За взаємною домовленістю сторони можуть визначити додаткові умови контракту про проходження державної служби.

При укладанні контракту про проходження державної служби не допускається звуження обсягу прав державного службовця, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ контракт про проходження державної служби укладається на строк до трьох років.

Згідно з ч. 9 ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ контракт про проходження державної служби підписується державним службовцем та суб`єктом призначення або керівником державної служби і є невід`ємною частиною акта про призначення на посаду.

Контракт про проходження державної служби набирає чинності з дати, визначеної в акті про призначення на посаду як дата початку виконання посадових обов`язків (ч. 10 ст. 31-1 Закону № 889-VІІІ).

Відтак, відносини, зокрема, щодо припинення державної служби, регулюються Законом № 889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані цим Законом, а з особою, яка призначається на посаду державної служби, може бути укладено контракт про проходження державної служби.

На виконання ч. 1 ст. 31-1 Закону № 889-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 494 затверджено Порядок укладення контрактів про проходження державної служби (далі Порядок).

Абзацом 1 п. 4 цього Порядку передбачено, що контракт може бути укладено з особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби та основні посадові обов`язки за посадою якої передбачають виконання конкретного завдання (завдань), яке є заздалегідь визначеним, досяжним, з встановленими датами початку і завершення виконання (не виконується постійно).

Згідно пункту 18 Порядку, строк дії контракту не може становити більше трьох років.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що:

контракт є особливою формою трудового договору;

сфера застосування контракту визначається законами України;

з особою, яка призначається (переводиться) на посаду державної служби, може бути укладено контракт;

істотною умовою контракту є його строк, який не може перевищувати трьох років;

нижня межа строку контракту не передбачена.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування державної служби та місцевого самоврядування у період дії воєнного стану» від 12.05.2022 № 2259-IX (далі Закон № 2259-IX), статтю 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану, викладено у новій редакції.

Абзацом другим частини сьомої цієї статті передбачено, що після припинення чи скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців з дня його припинення чи скасування, на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, посади керівників комунальних підприємств, установ, організацій, на які особи призначені відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, оголошується конкурс. Граничний строк перебування особи на посаді, на яку її призначено відповідно до абзацу першого частини п`ятої цієї статті, становить 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Як передбачено абзацом 1 ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, зі змінами внесеними Законом № 2259-IX (далі Закон № 389-VIII) у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Згідно преамбули Закон № 389-VIII цей Закон визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, строк якого продовжувався Указами від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, №341/2022 від 17.05.2022, №451/2023 від 26.07.2023, від 06.11.2023 №734/2023, №49/2024 від 05.02.2024 та діє на час ухвалення рішення.

Зміст наведених норм, у межах спірних правовідносин, дозволяє прийти до таких висновків:

у період дії воєнного стану правові засади діяльності органів державної влади визначаються Законом № 389-VIII;

норми статті 10 Закону № 389-VIII покликані, у тому числі, спростити порядок призначення на посади державної служби - без конкурсного відбору;

встановлено граничний строк перебування особи на посаді державної служби, яка призначена на посаду державної служби без конкурсного відбору;

нижня межа строку перебування особи на посаді державної служби, яка призначена на посаду державної служби без конкурсного відбору не передбачена.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що наведені норми, щодо строку перебування на посаді державної служби, не конкурують між собою у межах спірних правовідносин, оскільки стосуються призначення на посаду у період дії воєнного стану та строків проведення конкурсу після припинення чи скасування воєнного стану (ст. 10 Закону № 389-VIII) та строку проходження державної служби у відповідності до умов контракту (ст. 31-1 Закон № 889-VIII та згаданий Порядок).

Як слідує з матеріалів справи, позивач був державним інспектором відділу бюджетування, ведення бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Львівської митниці (наказ від № 979-0 від 04.09.2023 року), він є державним службовцем та нього поширюються зазначені вище норми чинного законодавства, зокрема, в частині строків перебування на посаді.

Між позивачем та відповідачем 04.09.2023 укладено контракт № 652/2023 про проходження державної служби, у пункті 26 якого сторони погодили строк дії цього контракту з 05.09.2023 по 03.11.2023.

Так, укладаючи контракт про проходження державної служби від 04.09.2023 року № 652/2023, позивач добровільно погодився з умовами контракту, в тому числі і зі строком дії контракту.

При цьому, як правильно зауважено судом першої інстанції, жодних документів, які б указували на те, що сторони змінили строк його дії чи вживали заходів для зміни цього строку, як то подання заяви про зміну цього строку, про укладення нового контракту тощо у матеріалах справи відсутні.

Разом з цим, аргументи позивача з приводу застосування до спірних відносин положень статті 10 Закону № 389-VIII, у тому числі строків перебування на посаді державної служби, судом першої інстанції вірно спростовано, оскільки згідно наказу № 979-0 від 04.09.2023 позивача переведено на посаду, з якої у подальшому звільнено, а не призначено без конкурсного відбору, як це передбачено наведеною нормою.

З огляду на встановлені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави уважати протиправним наказ №1260-о від 03.11.2023 «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Водночас, як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Однак зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 380/28508/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар