Справа № 160/12469/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
14.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-2), у якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати пенсійні нарахування ОСОБА_1 із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 №2-р(II)/2024, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та втратили чинність, припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII зі змінами, починаючи з 20.03.2024 відповідно протоколу призначення пенсії від 28.02.2024 до частини 1 статті 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-12 редакція 28.02.1991 у повному розмірі нарахувань пенсійних виплат, без максимального розміру обмеження відповідно до заяви від 09.04.2024 за №541.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером з 1993 року, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, отримує пенсійні виплати по інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Дізнавшись про ухвалення рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 за №2-р(ІІ)/2024, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі зазначеного рішення, однак, відповідач у перерахунку відмовив, розмір пенсії позивача обмежений максимальним розміром. З такими діями відповідача позивач не погоджується, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
20.06.2024 судом отримано відзив відповідача-1 на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що заява позивача від 09.04.2024 за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відповідачем-1 не розглядалась заява позивача про призначення пенсії по суті та не приймалось рішення про відмову в перерахунку пенсії. Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2024 за №2-р(II)/2024 визнано неконституційним припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796. Наразі питання щодо виплати пенсій без урахування обмежень, передбачених частиною третьою статті 67 Закону №796, знаходиться на контролі та буде вирішене після надходження відповідних роз`яснень з Пенсійного фонду України. Відповідач також зазначив, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями органу Пенсійного фонду.
02.07.2024 до суду надійшли відповіді позивача на відзиви відповідачів, у яких позивач заперечує проти наведених відповідачами обґрунтувань та просить позовну заяву задовольнити.
Також 02.07.2024 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , яку повернуто позивачеві без розгляду ухвалою суду від 03.07.2024.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки серії 12 ААА №496369 від 09.02.2017 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи з 24.01.2017 безстроково, причина інвалідності захворювання пов`язане з виконанням обов`язків служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
14.02.2017 позивачу видано посвідчення інваліда 2 групи серії НОМЕР_2 .
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , виданого 14.06.2019, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1).
Позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
09.04.2024 за №541 позивачем подана до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заява про перерахунок пенсії відповідно до Рішення КСУ другий сенат, до заяви додані паспорт, посвідчення інваліда, посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС.
Не погоджуючись з рішенням про відмову у перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає наступне.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).
Частиною першою статті 54 Закону №796-XII визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
За змістом частини другої статті 54 Закону №796-XII в усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими, зокрема, для II групи інвалідності - 4800 гривень.
Відповідно до частини 3 статті 59 Закону №796-XII при обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом, пенсія позивачу призначена на умовах статті 54 Закону №796-XII.
Оцінюючи доводи відповідачів про законність вказаного обмеження, відповідно до положень статті 67 Закону №796-XII, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 3 статті 67 Закону №796-XII (в редакції Закону №107-VI від 28.12.2007) максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана норма внесена до Закону №796-XII підпунктом 17 пункту 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік».
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 28 розділу II Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік.
Відповідно до пункту 5 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, наведену зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22.05.2008.
При цьому, як на момент такого перерахунку, так і на момент виникнення спірних правовідносин зазначені положення Закону №3668-VI від 08.07.2011, а також частини третьої статті 67 Закону №796-ХІІ неконституційними не визнавалися, були чинними, а тому підлягали застосуванню.
Проте, Рішенням Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2024 від 20.03.2024 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2024 від 20.03.2024 припис статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 8 липня 2011 року №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, припис першого речення частини третьої статті 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII зі змінами, визнані неконституційними, утрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з статтею 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом №3668-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2024 від 20.03.2024 дозволяє стверджувати, що у Законі №796-XII відсутня частина третя статті 67.
Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї закріпленої у статті 152 норми Конституції України, сформована, зокрема, у постановах від 09.11.2018 у справі №747/1151/16-а, від 27.11.2018 у справі №537/2348/16-а, від 11.12.2018 у справі №826/7385/16, від 22.01.2019 у справі №826/562/16, від 25.04.2019 у справі №826/3169/16, від 31.07.2019 у справі №826/3432/16, від 30.03.2021 у справі №620/614/20, від 25.11.2021 у справі №200/941/20-а та від 27.09.2023 у справі №260/1656/22.
Рішення Конституційного Суду України мають лише пряму (перспективну) дію в часі (змінюючи замість законодавця закон (законодавче регулювання)) і поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності, гарантуючи, при цьому, конституційний принцип розподілу державної влади, а також стабільність суспільно-управлінських відносин в Україні. При цьому визначені темпоральні межі чинності положень нормативно-правового акта, що визнаний неконституційним, забезпечує неможливість настання непередбачуваних наслідків, зокрема, для правової та бюджетної системи, а також суб`єкта (позивач або відповідач), на користь якого винесено судове рішення.

Отже, правова позиція Конституційного Суду України щодо неконституційності приписів статті 2 Закону №3668-VI зі змінами, що поширює свою дію на Закон №796-XII зі змінами, та першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII зі змінами має пряму дію у часі і може бути застосована до правовідносин, що виникли або принаймні тривали після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, тобто з 21.03.2024.

З огляду на викладене, по 20.03.2024 положення статті 2 Закону №3668-VI, що поширює свою дію на Закон №796-XII, та припис першого речення частини третьої статті 67 Закону №796-XII, які встановлювали обмеження пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, були чинними, а тому підлягали обов`язковому застосуванню відповідачем.

Враховуюче викладене, висновки Конституційного Суду України, викладені у Рішенні №2-р(II)/2024, з 21.03.2024 правові підстави обмежувати пенсію позивача максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність) у відповідача відсутні.

Такий правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 04.07.2024 у справі №580/7744/23 та враховується судом при вирішенні цієї адміністративної справи.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цьому випадку належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначені пенсії, а не дій органу Пенсійного фонду, оскільки саме рішенням суб`єкта владних повноважень позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

З урахуванням викладеного, суд робить висновок про протиправність та наявність підстав для скасування прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення про часткову відмову №246/03-16 від 16.04.2024 №50, прийнятого за результатами розгляду заяви позивача від 09.04.2024 про перерахунок пенсії.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням визнання протиправним рішення про відмову позивачеві у перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р(II)/2024, суд вважає ефективним та необхідним захистом порушеного права позивача зобов`язання органу Пенсійного фонду здійснити перерахунок такої пенсії без обмеження максимальним розміром.

Задовольняючи позов у такий спосіб, суд зазначає, що у цьому випадку відсутнє втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки з у рахуванням відсутності норми щодо обмеження пенсії максимальним розміром, яка визнана неконституційною, іншого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень у розглянутому спорі не існує.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплачувати пенсійні нарахування, суд зазначає, що права позивача в цій частині вимог на момент звернення до суду не порушені. Суд наголошує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягають лише порушені права позивача.

Як свідчать матеріали справи, підставою звернення позивача до суду стали дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії на підставі його заяви від 09.04.2024.

Отже, перерахунок відповідачем ще не проведений, що виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації окрім тієї, що пов`язана зі здійсненням такого перерахунку.

У постанові від 16.07.2020 у справі №826/13664/18 Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої відсутність порушених прав та інтересів є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, адже завданням адміністративного судочинства є саме ефективний захист та відновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів особи, чого не можливо досягти без підтвердження (доведення) реальних фактів порушення прав, свобод чи інтересів позивача, або осіб в інтересах яких він звертається з позовом до суду.

Щодо підстав розгляду заяви позивача ГУ ПФУ в Запорізькій області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії, суд зазначає про таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з пунктом 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

У цьому випадку органом розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 09.04.2024 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, це потягло за собою порушення його прав, відтак, суд вважає за необхідне покласти обов`язок щодо перерахунку пенсії позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як визначений суб`єкт розгляду зазначеної заяви.

З огляду на вказане, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду цієї справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. 9, 10 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 1, та особа з інвалідністю ІІ групи, а докази понесення ним інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, 69005, ) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про часткову відмову №246/03-16 від 16.04.2024 №50, яким відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 09.04.2024 №541 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2024 від 20.03.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський