Справа № 420/6574/24
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6574/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві №99 від 17.10.2023 року і рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03 січня 2024 року про відмову в зарахуванні в подвійному розмірі стажу періоду роботи лікарем-фтизіатром і визначенні розміру пенсії з урахуванням подвійного стажу та призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XI «Прикінцеві положення «Закону №1058»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , страховий стаж в подвійному розмірі наступні періоді роботи:

з 15 листопаду 2005 року по 24 лютого 2010 року на посаді дільничного лікаря- фтизіатра обласного протитуберкульозного диспансеру №2;

з 25 лютого 2010 року по 31 березня 2020 року на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення Білгород-Дністровської центральної районної лікарні Одеській області, перейменованій у КЗ «Білгород- Дністровська центральна районна лікарня», КНП «Білгород-Дністровська центральна районна лікарня» Білгород-Дністровської районної ради Одеській області;

з 06 квітня 2020 року по 09.10.2023 року на посаді лікаря-фтизіатра в Амбулаторно- поліклінічному відділенні КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» Одеської обласної ради;

та провести перерахунок розміру пенсії з 19 липня 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з урахуванням подвійного стажу роботи, а також призначити грошову допомогу у розмірі 10 пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХІ « Прикінцеві положення «Закону №1058» норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою суду від 04.03.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Справу розглянуто з урахуванням перебування судді ОСОБА_2 у відпустці.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Київ позивачу призначена пенсія за віком, однак не правильно визначено страховий стаж та не зараховано періоди роботи у протитуберкульозному диспансері та протитуберкульозному кабінеті, Білгород-Дністровській районній лікарні в подвійному розмірі, у зв`язку з чим неправильно проведено розрахунок пенсії та відмовлено у нарахуванні та виплаті грошових коштів у розмірі 10 місячних пенсій. Позивачем направлено заяву до ГУ ПФУ в Одеській області щодо зарахування стажу роботи лікарем-фтизіатром у подвійному розмірі та виплати грошових коштів у розмірі 10 місячних пенсій. Рішенням №99 від 03.01.2024 року позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги, перераховано страховий стаж та розмір пенсії, однак знову не враховано подвійний стаж роботи лікарем-фтизіатром. Зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними та обмежують права позивача.

01.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому відповідач зазначає, що підставою для відмови у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058 стала відсутність 30-річного стажу як такого, що дає право на встановлення одноразової грошової допомоги. Стаж роботи позивача в установі державної або комунальної форми власності, який дає право на призначення грошової допомоги, на день досягнення пенсійного віку складає 26 років 05 місяців 16 днів замість необхідного 30 років, у зв`язку з цим право на виплату відсутнє. З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється відповідно до Закону № 1058, а за період до 01.01.2004 - на підставі законодавства, що діяло раніше. До набрання чинності Законом № 1058 пенсійне забезпечення регулювалось Законом України Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788). Законом № 1058 чітко визначено, що положення Закону № 1788 застосовуються виключно в частині призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій осіб та будь-який закон або інший нормативно-правовий акт застосовується тільки у разі якщо він не суперечить положенням Закону № 1058. Враховуючи, що ст. 60 Закону № 1788 суперечить положенням ст. 24 Закону № 1058 в порядку обчислення страхового стажу, такі положення не можуть бути застосовані. Оскільки Законом № 1058 не передбачено пільг у вигляді зарахування стажу в подвійному розмірі для посад, на яких працювала позивач, то після 2004 року у позивача відсутні законні підстави для обчислення стажу в подвійному розмірі. Крім того, зарахування стажу роботи в подвійному розмірі не дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, оскільки відповідно до п. 4 Порядку № 1191 страховий стаж, передбачений пп. 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні.

16.04.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому відповідач зазначає, що позивачу призначена пенсія за віком, але рішеннями ГУ ПФУ в м.Києві (№99 від 17.10.2023 року) та ГУ ПФУ в Одеській області (№99 від 03.01.2024 року) відмовлено щодо виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує доводи відповідачів та наголошує на задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

10.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та про виплату грошової допомоги як працівнику охорони здоров`я у розмірі 10 пенсій.

За принципом екстериторіальності, заява ОСОБА_1 передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №99 від 17.10.2023 ОСОБА_1 19.07.2023 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовлено у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058.

16.11.2023 року позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила надати роз`яснення щодо незарахування подвійного стажу за період роботи лікарем-фтизіатром та невиплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 01.12.2023 року №39730-36351/Х-02/8-1500/23 повідомило, що за результатами перевірки електронної пенсійної справи встановлено, що страховий та спеціальний стаж визначено невірно, у зв`язку з чим до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві 27.11.2023 року направлено лист щодо доопрацювання пенсійної справи та розгляду питання щодо визначення права на грошову допомогу. Зазначено, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 року немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03.01.2024 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

На підставі рішення №99 від 02.02.2024 року позивачу здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в ЕПС та визначено страховий стаж 36 років 3 місяці та 22 дні.

Позивач вважає, що їй протиправно не зараховано стаж роботи лікарем-фтизіатром у подвійному розмірі та не виплачено грошову допомогу відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058, тому звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, стаж роботи особи у вище перелічених в ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення закладах охорони здоров`я надає пільги при обчисленні стажу, а саме зарахування до стажу роботи в подвійному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у листі Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 № 625/15-05/039-6, № 10.01.09/2606, № 16918/02-20, заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз протитуберкульозні заклади це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).

Отже, стаж роботи особи у протитуберкульозному чи іншому подібному закладі охорони здоров`я надає пільги при обчисленні стажу, а саме зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Суд зазначає, що будь-яких заперечень стосовно трудової діяльності позивача за період з 15.11.2005 року по 24.02.2010 року на посаді дільничного лікаря-фтизіатра обласного протитуберкульозного диспансеру №2, з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення Білгород-Дністровської центральної районної лікарні Одеської області, з 07.04.2020 року по 09.10.2023 року на посаді лікаря-фтизіатра в Амбулаторно-поліклінічному відділенні КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради, відповідачами не надано.

Фтизіатр це медик, який спеціалізується на профілактиці, діагностиці, диспансерному спостереженні, лікуванні туберкульозу.

Згідно зі ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із записів у трудовій книжці, в період з 15.11.2005 року по 24.02.2010 року працювала на посаді дільничного лікаря-фтизіатра обласного протитуберкульозного диспансеру №2, з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року працювала на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення та з 07.04.2020 року по теперішній час (на дату звернення за призначенням пенсії) - 09.10.2023 року позивач працює на посаді лікаря-фтизіатра в Амбулаторно-поліклінічному відділенні КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради.

Крім того, відповідно до довідки КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради №167 від 15.02.2024 року ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді лікаря-фтизіатра у Обласному протитуберкульозному диспансері №2 з 15.11.2005 року по 24.02.2014 року.

Згідно довідки КНП "Білгород-Дністровська центральна районна лікарня" Білгород-Дністровської міської ради №833 від 05.10.2023 року ОСОБА_1 працювала у Білгород-Дністровській центральній районній лікарні з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року на посаді лікаря-фтизіатра протитуберкульозного кабінету поліклінічного відділення.

Відповідно до довідки КНП "Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради №108 від 04.10.2023 року ОСОБА_1 дійсно з 07.04.2020 року по теперішній час працює на посаді лікаря-фтизіатра АПВ у КНП Одеський обласний центр соціально значущих хвороб" Одеської обласної ради.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує роботу позивача на посаді лікаря-фтизіатра, а заперечує проти подвійного зарахування стажу лише з підстав набрання чинності 01.01.2004 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який не містить положень аналогічних ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В той же час, на момент виникнення спірних правовідносин стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

З аналізу положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV слідує, що вказаний Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2020 року по справі № 462/1713/17, від 23.01.2019 року по справі № 485/103/17, від 04.12.2019 року по справі № 689/872/17.

Також, у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

За таких підстав, доводи відповідачів щодо того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача в подвійному розмірі періоди роботи на посаді лікаря-фтизіатра з 15.11.2005 року по 24.02.2010 року, з 25.02.2010 року по 01.04.2020 року та з 07.04.2020 року по 09.10.2023 року, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються зібраними по справі доказами.

Суд зауважує, що у позовних вимогах позивач просить суд зарахувати у подвійному розмірі періоди роботи з 15.11.2015 по 24.02.2010, з 25.02.2010 по 31.03.2020 та з 06.04.2020 по 09.10.2023.

У той же час, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та наданих довідок про підтвердження роботи, позивачем частково не вірно визначено періоди роботи лікарем-фтизіатром, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, а суд вважає за необхідне зобов`язати зарахувати подвійний стаж щодо періодів роботи саме відповідно до трудової книжки.

Щодо позовної вимоги в частині призначення одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Згідно п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту вказаної норми слідує, що законодавець уповноважив саме Кабінет Міністрів України визначати порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

На час виникнення спірних правовідносин постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, із змінами та доповненнями, є чинною та не скасованою, а тому підлягає застосуванню відповідачем, як суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до п. 2 Порядку №1191 встановлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (909-93-п) «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, для отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають бути дотримані такі вимоги:

особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мати страховий стаж, зокрема для жінок - 30 років на таких посадах;

особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03.01.2024 року слідує, що підставами для відмови у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій стала відсутність спеціального стажу.

Разом із тим, не зарахування ОСОБА_1 вищезазначеного судом періоду роботи до страхового стажу в подвійному розмірі вплинуло на розмір одноразової грошової допомоги виплаченої відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст. 139 КАС України стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Необхідно зауважити, що часткове задоволення позовних вимог, у даному випадку, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню, оскільки обсяг задоволених вимог фактично не відрізняється від кількості тих, за які такий збір був сплачений.

Сума судового збору підлягає стягненню в рівних частинах на загальну суму 2422,40 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оскільки кожним з цих управлінь прийнято оскаржувані рішення, які визнані судом протиправними.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 15, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №99 від 17.10.2023 року щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки, та не призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №99 від 03.01.2024 року про відмову в призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періоди роботи з 15.11.2005 по 24.02.2010 роки, з 25.02.2010 по 01.04.2020 роки та з 07.04.2020 по 09.10.2023 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії з 19.07.2023 року, призначити одноразову грошову допомогу у вигляді 10 пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058-IV, та здійснити їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.