Справа № 160/11142/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині) від 13.10.2023 року № 793 в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 26 зазначеного наказу); поновити солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 на посаді командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення, 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_4 , в повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , позивач 19.02.2023 року отримав ізольоване вогнепальне осколкове сліпе поранення та в період з 24.03.2023 по 11.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. В подальшому 16.06.2023 року позивач був направлений в зону бойових дій. 23.09.2023 року під час перебування на позиції в м. Бахмут Донецької області, позивач повідомив командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону 93 та безпосереднього свого керівника про те, що не може виконувати бойове завдання у зв?язку з погіршенням стану здоров`я та цього ж дня здав зброю своєму безпосередньому керівнику. Зазначає, що 24.09.2023 року позивач перебував в дорозі з м. Бахмут Донецької області до місця реєстрації, а з 25.09.2023 року позивач перебував на реабілітації після поранення. Вказує, що в черговий раз 07.03.2024 року проінформував відповідача та Міністерство оборони України про відсутність на військовій службі з поважних причин. Однак з листа відповідача від 28.03.2024 року №5047 вбачається, що позивач з 23.09.2023 року вважається таким, що самовільно залишив військову частину та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.10.2023 року №286-рс позивач увільнений від займаної посади та призупинено його військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Не погоджуючись з вищевказаним наказом відповідача, позивач звернувся до суду.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18.06.2024 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що 16.06.2023 року позивач на підставі наказу командира військової частини вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 до району виконання завдання для безпосередньої участі у бойових діях. Зазначає, що скарги на стан здоров?я від позивача до командування не надходили. З 26.06.2023 року до 13.07.2023 року позивач перебував у відрядженні в м. Харків. Вказує, що позивачем в позовній заяві не наведено доказів погіршення стану здоров?я або звернення до командування в період з 16.06.2023 року по 23.09.2023 року з клопотанням про необхідність лікування. 23.09.2023 року позивач самовільно залишив розташування підрозділу військової частини та на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження позивача встановити не вдалося. За вказаним фактом, відповідач звернувся до ТУ ДБР із заявою про вчинення позивачем кримінального правопорушення, про що були внесені відомості до ЄРДР за ч. 4 ст. 408 КК України. Внаслідок чого, позивача який самовільно залишив військову частину, було увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження військової служби з 11.10.2023 року.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 21.12.2022 року №344 призначений на посаду командира бойової машини-командира відділення 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону та з 21.12.2022 року він зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
19.02.2023 року позивач отримав ізольоване вогнепальне осколкове сліпе поранення м?яких тканин тильної поверхні кисті, що підтверджується первинною медичною картою форми 100 та випискою із медичної картки стаціонарного хворого №834/248.
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2023 року №86 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_5 вважати такими, що отримав поранення під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
3 24.03.2023 року по 11.04.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1711 від 26.11.2023 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2023 року №733 вважати такими, що вибули з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_5 , вважати таким, що 23 вересня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключити з котлового забезпечення військової частини з 23 вересня 2023 року, виключити з грошового та речового забезпечення військової частини.
07.03.2024 року позивачем на адресу Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 поштою було направлено листа про поважність причин відсутності на військовій службі з 23.09.2023 року та про виплату грошового забезпечення.
28.03.2023 року військова частина НОМЕР_1 листом №5047 на запит позивача повідомила, що позивачем не надано документів, які б підтверджували законні підстави відсутності на службі з 23 вересня 2023 року по теперішній час. Просить надати відповідні документи для врегулювання питання поновлення позивача на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 року № 793, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Пунктом 116 Положення встановлено перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів.
З огляду на підпункт 14 пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Частиною другою статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.
Згідно із абзацом першим частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом 2 частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із пунктом 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади: видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини; організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту; надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Згідно із пунктом 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.
Суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженимНаказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною 4 статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2023 року №733 вважати такими, що вибули з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_5 , вважати таким, що 23 вересня 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, виключити з котлового забезпечення військової частини з 23 вересня 2023 року, виключити з грошового та речового забезпечення військової частини.
Отже, внаслідок отримання зазначеного витягу з ЄРДР, відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 144-1 144-3 Положення №1153, у відповідача виник обов`язок щодо видання наказу по особовому складу про призупинення військової служби позивача і не враховувати його до чисельності особового складу.
Враховуючи зазначене, оскаржуваний наказ, на думку суду, був виданий відповідачем на виконання та у відповідності до норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положення №1153, а відтак підстави для його скасування відсутні.
Також, судом наголошується, що вказані дії відповідача ніяким чином не суперечать вимогам частини 1 статті 23 КК України та не порушують презумцію невинуватості, оскільки відповідно до пункту 144-6 Положення №1153/2008 для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються, у такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
При цьому, позивач як на підставу протиправності вищезазначеного наказу зазначає, що 19.02.2023 року отримав ізольоване вогнепальне осколкове сліпе поранення та в період з 24.03.2023 по 11.04.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. 23.09.2023 року під час перебування на позиції в м. Бахмут Донецької області, позивач повідомив командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону 93 та безпосереднього свого керівника про те, що не може виконувати бойове завдання у зв?язку з погіршенням стану здоров`я та цього ж дня здав зброю своєму безпосередньому керівнику та залишив місце несення служби.
На підтвердження вказаних обставин, позивачем 07.03.2024 року на адресу Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 поштою було направлено листа про поважність причин відсутності на військовій службі з 23.09.2023 року разом з копією медичної характеристики від 24.05.2023 року, копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1711 ДУ «Українській державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем МОЗ України» та копію медичної карти.
28.03.2024 року військова частина НОМЕР_1 листом №5047 на запит позивача повідомила, що позивачем не надано документів, які б підтверджували законні підстави відсутності на службі з 23 вересня 2023 року по теперішній час.
Суд зазначає, відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог статті 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Статтею 260 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).
Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я (стаття 261 Статуту).
Згідно статті 262 Статуту вбачається, що начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що в період з 16.06.2023 року по 23.09.2023 року позивач звертався до командування з клопотанням про погіршення стану здоров?я або про необхідність лікування. Також відсутні будь-які звернення до лікаря військової частини зі скаргами на своє здоров`я.
Позивачем ні відповідачу ні до суду не було надано жодного документу, який би підтверджував доводи позивача про наявність поважних підстав відсутності на службі саме з 23 вересня 2023 року по теперішній час.
На підставі викладеного, суд не знаходить правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині) від 13.10.2023 року № 793 в частині, що стосується ОСОБА_1 (п. 26 зазначеного наказу), а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Позовні вимоги про поновлення солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 на посаді командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення, 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.
Щодо іншої частини позовних вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 року за увесь час призупинення військової служби, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_4 , в повному обсязі, то суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 Розділу 1 Порядку № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до пункту 17 розділу І вказаного Порядку, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Також Постанову №168 (в редакції від 19.07.2022 року) доповнено пунктом 2-1 такого змісту: 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
25.03.2022 року для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р., Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 року №248/1298 та від 18.04.2022р. №248/1529.
В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Крім цього, у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень також включені військовослужбовців, зокрема, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому підставою для видачі наказу є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), в якій має бути зазначено: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Крім цього, згаданим наказом передбачений перелік випадків, згідно з яким не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).
У даному випадку підставою для призупинення нарахування і виплати позивачеві грошового забезпечення з 23 вересня 2023 року став той факт, що з 23 вересня 2023 року солдат за призовом по мобілізації ОСОБА_2 вважається таким, що самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2023 року №733, яким позивача також було виключено з котлового, грошового та речового забезпечення військової частини з 23 вересня 2023 року.
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з наведеним наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2023 року №733, військова служба позивача призупинена не була.
Саме у зв`язку із чим і був винесений командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) наказ від 13.10.2023 року №793, яким позивача було увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України (відповідно до наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади від 13 жовтня 2023 року №286-рс).
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Таким чином, призупинення виплати грошового забезпечення позивачу у спірний період здійснювалось на підставі різних нормативно правових актів, а саме, на підставі пункту 15 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, з 23.09.2023 року, як військовослужбовцю, який самовільно залишив військову частину або місце служби (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2023 року №733), та у відповідності до положень частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із призупиненням військової служби на підставі факту внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 року №793).
При цьому суд зазначає, що норма пункту 15 Розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, якою визначено поняття «призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби», та норма ч. 2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якою визначено поняття «призупинення військової служби і, як наслідок, призупинення виплати грошового забезпечення», є різними за своїм змістом та регулюють різні правовідносини (призупинення виплати грошового забезпечення до моменту призупинення військової служби, та призупинення військової служби з відповідними наслідками), хоча і стосуються питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем правомірно було призупинено виплату грошового забезпечення ОСОБА_4 у період з 23.09.2023 року, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позову в частині нарахування та виплати грошового забезпечення відсутні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Враховуючи перебування головуючого судді Озерянської С.І. у черговій щорічній відпустці з 24.06.2024 року по 19.07.2024 року, рішення ухвалено 22.07.2024 року у перший робочий після відпустки день.
Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська