Справа № 160/588/24
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2024 року Справа № 160/588/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняПівоварові В.С.
позивача представника відповідача Бідкова В.О. Петрушевської І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державного реєстратора виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області Бідкова В`ячеслава Олексійовича до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся державний реєстратор виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області Бідков В`ячеслав Олексійович із позовною заявою до Міністерства юстиції України, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25.12.2023 року №4395/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 », яким тимчасово блоковано доступ державному реєстратору виконавчого комітету виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем проведено камеральну перевірку, якою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства в сфері реєстрації прав. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято наказ від 25.12.2023 року №4395/5, яким тимчасово блоковано доступ позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на один місяць. Позивач не погоджується з спірним наказом, вважає його протиправним, оскільки наказ не містить в собі мотивів та обґрунтувань щодо прийнятого рішення про тимчасове блокування позивачу ступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить лише посилання акт перевірки. Натомість тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав як вид санкції за порушення вимог законодавства України в сфері державної реєстрації має прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.
Ухвалою суду від 10.01.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що при прийнятті рішення у формі наказу від 25.12.2023 №435/5, відповідач діяв у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством, оскільки вказане вище рішення було обґрунтовано прийнято на підставі акта про результати проведення камеральної перевірки. Оскільки акт від 25.12.2023 містить мотиви та обґрунтування прийняття рішення щодо тимчасово блокувати ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру прав, то оскаржуваний наказ від 25.12.2023 №4395/5 є вмотивованим.
Ухвалою суду від 24.01.2024 року ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
В судовому засіданні 11.06.2024 року позивач підтримав позов та просив суд задовольнити позов, представник відповідача проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позовної заяви відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі звернення Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 10.11.2023 року №05-13-3393/0/2-23 щодо перевірки правомірності дій, зокрема, державного реєстратора виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 при проведенні ним державної реєстрації прав постійного користування земельними ділянками за фізичною особою - засновником сільського (фермерського) господарства «Довіра» (далі - СФГ «Довіра») ОСОБА_3 та на підставі наказу Міністерства юстиції України від 05.12.2023 №2798/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 », Комісією було проведено перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) щодо реєстраційних дій за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв за №57065976.
За результатами проведеної камеральної перевірки у Державному реєстрі прав державного реєстратора Бідкова В.О., Комісією виявлено порушення у сфері державної реєстрації прав та складено акт від 25.12.2023 року №7088/19.1.1/23.
В акті встановлено наступні обставини:
2) згідно з відомостями Державного реєстру прав до Заяви додано:
- державний акт на право постійного користування землею серії ДП, виданий 20.03.2000 Магданилівською районною радою народних депутатів (далі - Державний акт);
- лист від 25.05.2023 №4-0.110,6-1854/299-23-0.1106, виданий Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;
- рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2023 у справі №179/336/23 (про встановлення факту належності правовстановлюючого документу).
3) перевіркою встановлено, що земельна ділянка надана заявнику для ведення селянського (фермерського) господарства, відповідно до Державного акта, виданого на підставі розпорядження голови районної Ради народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області від 09.03.2000 №85-р.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), селянське (фермерське) господарство «Довіра» (далі - СФГ «Довіра») створено 03.11.2000, засновником СФІ «Довіра» зазначено ОСОБА_3 .
Таким чином, державним реєстратором Бідковим В.О. порушено вимоги статей 3, 10, 24, 27 Закону, пункту 12, 81-10 Порядку №1127, оскільки проведено державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку за Заявником, а не за селянським (фермерським) господарством «Довіра».
Вказаний акт містить пропозицію Комісії - тимчасово блокувати позивачеві як державному реєстратору доступ до Державного реєстру прав строком на 1 (один) місяць.
25.12.2023 року на підставі акту перевірки, відповідачем прийнято наказ №4395/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 », яким тимчасово блоковано доступ державному реєстратору виконавчого комітету виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.
Позивач, не погодившись з прийнятим наказом, вважаючи його протиправним, звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та процедура здійснення контролю у даній сфері регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІУ (далі - Закон №1952-ІУ) і Порядком здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року №990 (далі - Порядок №990, у редакції чинній на час проведення перевірки).
За приписами ч. 1 ст. 3 Закону №1952-IV визначено, що загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 37-1 Закону №1952-IV встановлено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.
Згідно з приписами п.3 Порядку №990 передбачено, що основними завданнями контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації є: перевірка стану дотримання визначених законами порядків державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації під час здійснення ними повноважень; запобігання, виявлення та вжиття заходів до усунення виявлених порушень вимог законів; визначення професійної компетентності осіб, які мають намір виконувати функції державного реєстратора та не перебували на посаді державного реєстратора або не виконували функції державного реєстратора; аналіз практики застосування законодавства у сфері державної реєстрації, надання відповідних узагальнених роз`яснень.
Пунктом 4 Порядку №990 встановлено, що контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється, зокрема, шляхом розгляду скарг відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Відповідно до п.9 Порядку №990 встановлено, що камеральна перевірка за результатами здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки. Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (далі - комісія) (пункт 10 Порядку №990).
З приводу тверджень позивача, що оскаржуваний наказ не є вмотивованим рішенням, як встановлює Порядок №990, суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
У пункті 14 Порядку №990 визначено, що за результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймається вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів.
Отже, пункт 14 вказаного Порядку встановлює чіткі та прозорі правила щодо проведення камеральних перевірок Міністерством юстиції України. Згідно з цим пунктом, за результатами проведення камеральної перевірки, якщо виявлено порушення встановленого законом порядку державної реєстрації, Мін`юст приймає вмотивоване рішення. Таке рішення базується на акті комісії про проведення камеральної перевірки і передбачає притягнення державного реєстратора або уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до відповідальності, передбаченої законом.
Суд зазначає, що акт комісії про проведення камеральної перевірки містить детальний опис виявлених порушень та надає об`єктивну інформацію про хід та результати перевірки. Це забезпечує прозорість та обґрунтованість прийнятого рішення. Вмотивоване рішення, яке містить посилання на акт перевірки, є достатньо обґрунтованим, оскільки акт перевірки сам по собі є офіційним документом, що підтверджує факти порушень. Додаткове вмотивування не потребується, адже пункт 14 Порядку №990 чітко встановлює, що акт перевірки є достатньою підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності. Отже, таке рішення забезпечує об`єктивність, прозорість та відповідність законодавчим вимогам.
Натомість, позивач не зазначає про необґрунтованість, неповність або невмотивованість акту камеральної перевірки.
З приводу суті виявленого порушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Як відомо з матеріалів справи, заявник ОСОБА_3 до заяви надав документи: державний акт на право постійного користування землею серії ДП, виданий 20.03.2000 Магданилівською районною радою народних депутатів, лист від 25.05.2023 №4-0.110,6-1854/299-23-0.1106, виданий Управлінням надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2023 у справі №179/336/23.
З акту перевірки вбачається, що вказана земельна ділянка була надана заявнику для ведення (селянського) фермерського господарства відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії, виданий 20.03.2000 року.
В той же час, перевіркою також встановлено, що згідно відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 було засновано Селянське (фермерське) господарство Довіра 03.11.2000 року.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Згідно з приписами пункту 81-10 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджено постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок №1127), державна реєстрація прав на земельні ділянки, надані для ведення фермерського господарства, у зв`язку із створенням юридичної особи з організаційно-правовою формою фермерське господарство проводиться за відповідною юридичною особою на підставі документів, необхідних для такої реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком, виданих на ім`я засновника, члена такого фермерського господарства.
Згідно зі статтею 19 Закону України Про фермерське господарство до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
За змістом вказаних приписів саме селянське (фермерське) господарство, зареєстроване як юридична особа, є власником цілісного майнового комплексу, а не засновник або член такого господарства. Тому право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить цьому господарству, а відтак проведення державної реєстрації за заявою фізичної особи, а не СФГ Довіра є неправомірним.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.04.2021 року по справі № 547/362/18.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV підставою для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, обставина, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Підсумовуючи викладене, суд погоджується з доводами представника відповідача та вважає, що позивач порушив вимоги статей 3, 10, 24, 27 Закону №1952-IV, пункту 81-10 Порядку №1127, здійснивши державну реєстрацію земельної ділянки за фізичною особою замість СФГ Довіра. Відповідно до законодавства, право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства, після його створення належить юридичній особі (СФГ Довіра), і державний реєстратор повинен був відмовити у державній реєстрації за фізичною особою.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У дослідженому судом випадку відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість спірного наказу, а позивачем не надано достатніх, достовірних та допустимих доказів на спростування наявності підстав для його винесення.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір позивачу не відшкодовується.
Керуючись ст. ст.243-245, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 червня 2024 року .

Суддя О.В. Єфанова