Справа № 600/7034/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 р. м. Чернівці Справа №600/7034/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Божеску Галина Володимирівна до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

31.10.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, з такими позовними вимогами:

визнати протиправним рішення Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №5791-5750/А-17/8-2400/23 від 13.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 як ocoбi, що необґрунтовано зазнав політичних репресій, у проведенні розрахунку підвищення пенсій та невиплати підвищення пенсій у poзмipi, передбаченому п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", iз розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок підвищення пенсій у poзмipi 50 відсотків від мінімальної пенеї за віком згідно з п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як ocoбi, що необґрунтовано зазнала політичних репресій i згодом реабілітованій, починаючи з 11.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно статті 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" позивач визнаний реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням. Позивач вважає, що має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", зокрема: підвищення до пенсії передбачене пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Тому, у вересні 2023 року, звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку його пенсії, як особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком. Однак, відповіддю Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецької області №5791-5750/А-17/8-2400/23 від 13.09.2023 протиправно відмовлено у перерахунку пенсії, з огляду на те, що відповідно до наданих документів не підтверджено факт переселення, а тому права на підвищення пенсії немає.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. На думку відповідача, правових підстав для зарахування до страхового стажу для обчисленні пенсії періоду, в яких позивач перебував на спецпоселенні немає, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.11.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та отримує пенсію по інвалідності за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно довідки №021/ІІ-А-605 від 10.09.1992, виданої Управлінням внутрішніх справ виконкому Чернівецької області Ради народних депутатів, мати позивача - ОСОБА_2 , як член сім`ї виселена з села Хрещатик Чернівецької області в Пермську область, де находилася на спецпоселенні з жовтня 1947 року по 29 квітня 1956 року (а.с. 6).

Згідно довідки №021/11-2671 від 08.12.1992, виданої Управлінням внутрішніх справ виконкому Чернівецької області Ради народних депутатів, батько позивача - ОСОБА_3 , як член сім`ї виселений з села Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області в Пермську область, де находився на спецпоселенні з жовтня 1947 року по березень 1956 року (а.с. 7).

На підставі ст. 3 ст. 3 Закону України від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" №962-XII батько та мати позивача були реабілітованими.

З листа Міністерства культури, молоді та спорту України від 19.02.2020 №700/А-508/20/6.11.2 вбачається, що Національною комісією з реабілітації було прийнято рішення про визнання ОСОБА_1 реабілітованим (а.с. 8).

Відповідно до ст. 3 Закону України від 17.04.1991 "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" №962-XII позивач визнаний реабілітованою особою, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.02.2023, згідно з яким він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (а.с. 9).

У вересні 2023 року, позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку його пенсії, як особі, яка зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком.

Листом від 13.09.2023 №5790-5750/А-17/8-2400/23 відповідач відмовив позивачу в перерахунку нарахування підвищення до його пенсії за п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50 % мінімальної пенсії, оскільки відповідно до наданих документів не підтверджено належність до репресованих осіб. Окрім цього, повідомлено, що правових підстав для зарахування до страхового стажу для обчисленні пенсії періоду, в яких позивач перебував на спецпоселенні немає.

Не погоджуючись відмовою у проведенні розрахунку підвищення пенсій та невиплати підвищення пенсій у poзмipi, передбаченому п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", iз розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" №962-XII від 17.04.1991 (далі - Закон №962-XII) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 2353-XII від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України №2325-VIII від 13.03.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" були внесені ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону, визнано такою, що втратила чинність постанова Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-XII.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 цього Закону передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з п. 2.13 постанови правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Постанова № 22-1), за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п. 6 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" №654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54 грн. 40 коп., а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43 грн. 52 коп.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України №966-XIV від 15.07.1999 "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення", який має вищу юридичну силу, а не п. п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян" №654 від 16.07.2008, оскільки останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом під час вирішення наведеного спору.

Отже, вирішуючи наведений спір, суд на підставі аналізу співвідношення п.п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 та п. "г" ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про пенсійне забезпечення", як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що позивач є членом сім`ї репресованих осіб, визнаний реабілітованим, а відповідно до посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". Відтак, позивач є особою, яка знаходилася на спецпоселенні разом із репресованими по політичним мотивам батьками.

За таких обставин та з огляду на наведені вище норми, суд прийшов до висновку про необґрунтованість та протиправність відмови відповідача у призначенні та виплаті позивачу підвищення пенсії згідно п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 1-1 Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" визначено, що репресованою особою - є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом.

Члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Отже, враховуючи те, що позивач з часу свого народження перебував у засланні і проживав разом зі своєю сім`єю, як член сім`ї на спецпоселенні, відтак, позивач є дитиною репресованої особи в розумінні Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, а не саме репресованою особою, яку в подальшому було реабілітовано.

Тому, позивачеві пенсія має бути підвищена на 25, а не на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, тобто як члену сім`ї, якого було примусово піддано засланню, відтак помилковим є доводи позивача про наявність у нього права підвищення пенсії саме на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення позивачу підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із зобов`язанням здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, з огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Стосовно дати, з якої позивачу має бути проведено перерахунок та виплату пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до с. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та приписів Порядку №22-1, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Право на перерахунок пенсії реалізується особою на підставі власного волевиявлення шляхом подання до органу Пенсійного фонду України відповідної заяви.

Згідно із ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною 3 статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 84 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що за підвищенням пенсії відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" позивач звернувся до відповідача у вересні 2023 року, відмовленно у перерахунку пенсії 13.09.2023, тобто до 15.09.2023, а тому перерахунок пенсії позивачу необхідно проводити з 01.09.2023, а не з 11.02.2023, як зазначає позивач.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відсутні правові підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Божеску Галина Володимирівна до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2.Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не проведення ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з підвищенням в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, відповідно до відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01 вересня 2023 року.

4. В іншій частині позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (с. Кадубівці, Чернівецький район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3,м. Чернівці,58002, ).

Суддя В.О. Григораш