Справа № 160/20599/24
Суддя: Ремез Катерина Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 серпня 2024 року Справа 160/20599/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ремез К.І., розглянувши клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору у справі 160/20599/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

30.07.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору, запропоновано протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали сплатити судовий збір у сумі 968,96 грн.

01.08.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про звільнення позивача від судового збору на підставі положень частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», а саме у зв`язку із відсутністю у позивача доходів на території України, на підтвердження чого представником позивача надано довідку з органу державної податкової служби України від 01.08.2024 про суми виплачених та утриманих доходів, з якої вбачається, що розмір річного доходу позивача становить 0 грн.

Дослідивши клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору та додані до нього документи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Дійсно, Законом України «Про судовий збір» (далі - Закон) передбачені випадки, коли суд може звільнити особу від сплати судового збору внаслідок наявності певних обставин, наприклад, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (пункти 1, 3 частини 1 статті 8 Закону).

Як доказ відсутності у позивача доходів представником позивача надано суду довідку з органу державної податкової служби України від 01.08.2024 про суми виплачених та утриманих доходів.

Проте, як убачається із поданого клопотання, позовної заяви та додатків до неї, місцем проживання позивача є місто Хайфа, Держава Ізраїль, куди вона виїхала у жовтні 1995 року на постійне місце проживання.

Розглядаючи клопотання сторони позивача про звільнення від сплати судового збору, суд зауважує, що одним із загальноправових принципів є принцип добросовісності, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Суд критично ставиться до тверджень представника позивача про відсутність у позивача доходів та неможливості сплатити судовий збір у сумі 968,96 грн, та зауважує, що у випадку, коли особа постійно проживає протягом тривалого строку на території іншої держави, вона дійсно може не мати офіційних доходів на території України, проте це не може свідчити про відсутність у неї доходів взагалі.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд керується наступним.

Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19.06.2001, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20.02.2014, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки у його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26.07.2005, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "Jedamski and Jedamska v. Poland" від 26.07.2005, пункти 63-64).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору, переслідує законну мету.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Запропонувати позивачу у встановлені ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 про залишення позовної заяви без руху строки надати до суду:

- оригінал документа про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн за реквізитами: отримувач платежу: ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA4004632; код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу: судовий збір за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Копію ухвали про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачеві, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя К.І. Ремез