Справа № 120/3453/22
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3453/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

30 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мокрак С.А.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу та поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2022 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та бездіяльність відповідача (посадової особи військової частини НОМЕР_1 , якій Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України було надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 станом на 30.03.2022) щодо недотримання процедур і правил його звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 30.03.2022.

Також, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача (посадової особи військової частини НОМЕР_1 , якій Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України було надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 станом на 30.03.2022) по особовому складу від 30.03.2022 в частині його звільнення з посади стрільця 2-го відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби, роти контрдиверсійної боротьби ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України; зобов`язати відповідача поновити його у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця 2-го відділення контрдиверсійної боротьби, 1 взводу контрдиверсійної боротьби, роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сил територіальної оборони Збройних Сил України з 30.03.2022.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року - без змін.

10.04.2023 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

22.08.2023 та 29.08.2023 від ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові пояснення.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року скасовано, а заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року за нововиявленими обставинами задоволено.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача щодо недотримання процедур і правил звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 30 березня 2022 року; визнано незаконним та скасовано наказ відповідача від 30 березня 2022 року № 59 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади стрільця 2-го відділення контрдиверсійної боротьби 1 взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі №120/3453/23.

Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі №120/3453/23 скасовано.

Справу №120/3453/23 в частині вирішення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

03.06.2024 на адресу суду надійшла справа №120/3453/23.

24.06.2024 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2023 від військової частини НОМЕР_1 , в якій відповідач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2023 - без змін.

15.07.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якій позивач просить апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2023 задовольнити, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року, скасувати.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити її, скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25.05.2023 та прийняти нове судове рішення, яким рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року скасувати та задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 в межах даної справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 № 1 (по особовому складу), ОСОБА_1 із 24.02.2022 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2-го відділення 1-го взводу роти контрдиверсійної боротьби НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил Територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

На підставі вказаного наказу прийнято наказ від 24.02.2022 № 33 (по стройовій частині).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 58 (по стройовій частині) позивача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «а» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (досягнення граничного віку перебування на військовій службі). З 30.03.2022 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (грошового та речового), та із 31.03.2022 знято з котлового забезпечення.

Вказані накази від 24.02.2022 № 1, від 24.02.2022 № 33 та від 30.03.2022 № 58 зареєстровані у відповідних книгах обліку наказів.

Вважаючи дії відповідача та наказ № 58 (59) від 30.03.2022 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

10.04.2023 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що із листів ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.03.2023 №1674 та 03.04.2023 №2517 він дізнався про існування істотних обставин по справі, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі на час розгляду справи.

На переконання позивача, нововиявлені обставини полягали у тому, що суд при розгляді справи дійшов помилкового висновку про набуття солдатом ОСОБА_1 статусу військовослужбовця на якого поширюється дія Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

Також, позивач вказував, що істотною обставиною є те, що суд при ухваленні рішення не встановив грубого порушення відповідачем процедури виключення солдата ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини, а також вказував на інші обставини, які на його думку є істотними.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було відмовлено.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що обставини на які зіслався позивач існували на момент ухвалення рішення від 01.07.2022 і цим обставинам надана мотивована оцінка у тексті рішення суду. Той факт, що позивач у заяві посилається на листи ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.03.2023 № 1674 та 03.04.2023 № 2517 не змінює раніше зроблених висновків, адже вказані документи не є носіями відомостей про обставини, що можуть вважатися нововиявленими у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.

Підсумовуючи вказане суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви та перегляду рішення від 01.07.2022 за нововиявленими обставинами адже крізь призму процедури перегляду рішення за нововиявленими обставинами позивач намагається домогтися повторного розгляду його справи, переоцінки доказів, обставин та ухвалення судом сприятливого для нього рішення.

Отже, відмовляючи в задоволені вказаної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 не встановлено передбачених пунктом 1 ч. 2 ст. 361 КАС України підстав для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01.07.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Згідно з ч.4 ст.361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09 червня 2011 року (справа «Желтяков Проти України» заява №4994/04) наголосив на тому, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (пункт 42).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

В рішенні у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Європейський суд з прав людини зазначив, що:

п. 33. «… право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

п. 34. « Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX)».

Водночас, в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду в адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження й ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Аналогічне визначення нововиявленим обставинам викладене Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 9901/424/18 від 23 червня 2021 року.

Так, досліджуючи підстави звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду по справі №120/3453/22 за нововиявленими обставинами, позивач послався на те що 10.03.2023 та 03.04.2023, з листів начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (лист №1674 та №2517), стали відомі істотні обставини по справі, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи, а саме:

- контракт між командиром військової частини НОМЕР_1 та позивачем на проходження військової служби з 24.02.2022 не укладався;

- солдат ОСОБА_1 не міг бути зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 на підставі Закону №2232-ХІІ від 25.03.1992 саме для проходження військової служби, бо на час такого зарахування він не був призваний на військову службу по мобілізації та з ним не укладався контракт на проходження військової служби;

- грубі порушення процедури виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , у зв`язку з ненабуттям статусу військовослужбовця ОСОБА_1 ;

- виключення солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу частини під час його перебування на стаціонарному лікуванні прямо заборонено нормами ч.3 ст.24 Закону №2232-ХІІ;

- судом не встановлено, що звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини, зняття з забезпечення мало б здійснюватись відповідачем у справі також за окремими процедурами та мало б оформлятись різними наказами, як це встановлено нормами Закону №2232-ХІІ та передбачено приписами п.242 Положення та п.1.5. Інструкції про організацію виконання Положення;

- суд під час розгляду справи не встановив обставини щодо правомірності наказу від 24.02.2023 №59 (58) з огляду на дату проведення забезпечення солдата ОСОБА_1 грошовим та майновим забезпеченням у зв`язку з його виключенням із списків особового складу частини з 30.03.2022, зазначеним наказом;

- не оформлено на ім`я солдата ОСОБА_1 передбаченого законодавством припису та не надано його 30.03.2022 позивачу.

Як вбачається з адміністративного позову ОСОБА_1 в межах даного адміністративної справи предметом позову є звільнення позивача з військової служби.

З урахуванням вказаного, колегія суддів зазначає, що обставини, які на думку позивача є істотними в межах ч.2 ст.361 КАС України, а саме (контракт між командиром військової частини НОМЕР_1 та позивачем на проходження військової служби з 24.02.2022 не укладався; солдат ОСОБА_1 не міг бути зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 на підставі Закону №2232-ХІІ від 25.03.1992 саме для проходження військової служби бо на час такого зарахування він не був призваний на військову службу по мобілізації та з ним не укладався контракт на проходження військової служби; грубі порушення процедури виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , у зв`язку з ненабуттям статусу військовослужбовця ОСОБА_1 ) не можуть вважатись такими, оскільки не стосуються факту звільнення позивача, а стосуються факту прийняття позивача на службу в межах наказу №1 від 24.02.2022 та №33 від 24.02.2022.

Також, суд зауважує, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Крім того, вказані обставини були відомі особі, яка звертається із заявою за нововиявленими обставинами.

Щодо істотної обставини в частині виключення солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу частини під час його перебування на стаціонарному лікуванні прямо заборонено нормами ч.3 ст.24 Закону №2232-ХІІ, колегія суддів зазначає, що дана обставина не могла бути не відома позивачу.

Крім того, згідно з ч.7 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.3 ст.24 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.12.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, посадові особи відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або які не виявили бажання укладати новий контракт.

Документи на звільнення військовослужбовців, які досягають граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк контракту, направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку контракту. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до військової частини за місцем проходження військової служби у строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад, а також розрахунок військовослужбовців.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.

Відповідно до п.1.5. розділу І наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 № 333 "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України" командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі військові навчальні заклади), установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Згідно з п.1.6. розділу І Інструкції №333 організація і стан обліку особового складу у військових частинах і з`єднаннях покладаються на начальників штабів військових частин і з`єднань.

Як передбачено п.11.1. Розділу 11 Інструкції №333 накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (зі змінами) (далі - Положення), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Відповідно до п.12.10 Інструкції №333 при цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції.

Згідно з п.12.11 Інструкції №333 після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п.1.5. Інструкції №170 для встановлення, зміни або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, установах, організаціях, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військові частини), оформляються - клопотання посадових осіб у вигляді службової характеристики (додаток 6), рапорту, телеграми, списку, донесення, якщо в умовах особливого періоду неможливо оформити документи, визначені підпунктом 1 цього пункту, - на військовослужбовців, які займають посади, передбачені штатами воєнного часу, щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з посад і зарахування у розпорядження та звільнення з військової служби (крім громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, осіб, які призначені або призначаються на посади вищого офіцерського складу, та тих, призначення яких на посади здійснюється за погодженням з Президентом України).

Як передбачено п.2.7 Інструкції №333 зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків, а також внесення в облікові документи змін, які відбулися в персональних облікових даних військовослужбовців і працівників, крім освіти, реєстрації (розірвання) шлюбу, народження дітей, здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.

Згідно з п.2.9. Інструкції №333 виключення зі списків особового складу військової частини проводиться наказом по стройовій частині в такі строки: - осіб, звільнених з військової служби, призначених для проходження військової служби до інших військових частин (у тому числі направлених на навчання за кордоном строком понад один рік і на посади національного контингенту), зарахованих на навчання до військових навчальних закладів, обраних народними депутатами України, відряджених до органів, установ і організацій із залишенням на військовій службі, а також направлених для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - інші військові формування), - з дня вибуття.

Відповідно до абз.9 п.3.15 Інструкції №333 після видання наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця в рядок 8 записуються формулювання наказу про звільнення, у тому числі за якою статтею Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", про право носіння військової форми одягу (якщо це було вказано в наказі про звільнення), вислугу років у календарному та пільговому обчисленнях, військовий комісаріат, куди підлягає направленню для постановки на військовий облік, вид заохочення, номер і дата наказу по стройовій частині про виключення зі списків особового складу частини. У цьому самому рядку зазначається, на яких посадах можна використовувати військовослужбовця в особливий період. У послужних списках других примірників особових справ офіцерів зазначаються номери військово-облікових спеціальностей, за якими доцільно їх обліковувати в запасі. До перших примірників особових справ військовослужбовців, звільнених із правом на пенсійне забезпечення, залучаються: розрахунок вислуги років (страховий стаж) військовослужбовця на пенсію, свідоцтва про хворобу, витяги з наказів по особовому складу про звільнення та виключення зі списків військової частини та всіх видів забезпечення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при звільненні особи Наказ по особовому складу передує Наказу по стройовій частині.

В свою чергу, як встановлено в межах справи та зазначає сам позивач 30.03.2022 йому було вручено копію Наказу від 30.03.2022 про звільнення з військової служби (по стройовій частині).

Враховуючи зазначене, те що вказана обставина була відома позивачу на час розгляду справи по суті та питання звільнення позивача під час його перебування на стаціонарному лікуванні було предметом розгляду справи та досліджувалось судами, колегія суддів дійшла висновку, що вказана обставина не є істотною в розумінні ч.2 ст.361 КАС України.

Щодо процедури звільнення позивача, колегія суддів зазначає, що наведені доводи апелянта (заявника) в цій частині, також були предметом перегляду (підставами позову), які суди досліджували під час розгляду справи по суті спору, а тому не можуть бути істотними обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, в призмі нововиявлених обставин.

Щодо доводів позивача (заявника) в частині правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 58 (№ 59) з огляду на дату проведення забезпечення солдата ОСОБА_1 грошовим та майновим забезпеченням, колегія суддів зазначає, що предмет даного спору є саме наказ щодо звільнення позивача, дії особи, яка приймала вказаний наказ та поновлення позивача у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а не його грошове та майнове забезпечення. При цьому, судом надавалась оцінка наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2022 № 58 (№ 59).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказана обставина не є істотною в розумінні ч.2 ст.361 КАС України.

Щодо доводів позивача (заявника) в частині не оформлення на ім`я солдата ОСОБА_1 передбаченого законодавством припису та не надання його 30.03.2022 позивачу, колегія суддів зазначає, що факт видачі припису або його ненадання фактично не був предметом чи підставою позову в частині обґрунтування звільнення позивача ОСОБА_1 та ці обставини були відомі позивачу при розгляді справи по суті, а тому дана обставина, в межах ч.2 ст.361 КАС України, не може бути підставою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказана обставина не є істотною в розумінні ч.2 ст.361 КАС України.

Отже, наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні п.1 ч.2 ст.361 КАС України, оскільки не є такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається і доводи заявника вказані обставини не спростовують та суперечать вимогам п.1 ч.4 ст.361 КАС України.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається апелянт, не є нововиявленими та відповідно не є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку за нововиявленими обставинами; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 серпня 2024 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.