Справа № 140/4703/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року ЛуцькСправа № 140/4703/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (далі ГУ ПФУ у Тернопільській, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Тернопільській області від 12 квітня 2024 року №74 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання ГУ ПФУ у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з моменту виникнення права на такий вид пенсії та з врахуванням періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (3 категорія) з часу аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986 року) по даний час.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Любешів та постійно був зареєстрований і проживав у вказаному населеному пункті з народження по даний час, крім проходження військової служби за період з 15 липня 1990 року по 13 квітня 1992 року.

Крім того зазначає, що після проходження служби в збройних силах в квітні 1992 року повернувся до свого постійного місця проживання в селище Любешів та після цього місця проживання не змінював.

Повідомляє, що з вересня 1986 року 28 лютий 1990 року, навчаючись в місті ІІІацьк Волинської області в Шацькому лісному технікумі, місця проживання в селищі Любешів Камінь-Каширського району Волинської області не змінював, в цей період постійно отримував поштову кореспонденцію, отримував різноманітні медичні та соціальні послуги.

Відтак, в періоди з 26 квітня 1986 року по 15 липня 1990 року та з 13 квітня 1992 року по даний час постійно проживав на території населеного пункту, а саме в селищі Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, який згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1990 року № 378-р включено до Переліку радіоактивно забруднених населених пунктів внаслідок аварії Чорнобильської АЕС і постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесено до зони добровільного гарантованого відселення (3 категорія).

Однак, ГУ ПФУ у Тернопільській області прийнято рішення від 12 квітня 2024 року, яким відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 прожив станом на 01 січня 1993 року в зоні гарантованого добровільного відселення лише 7 місяців, тобто менше 3-ох років, а тому не має права на призначення пенсії відповідно з вимогами статті 55 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До проживання на території зони гарантованого добровільного відселення не враховано; періоди навчання з 01 вересня 1986 року по 28 лютого 1990 року в Шацькому лісному технікумі, оскільки місто Шацьк не відноситься до територій радіоактивного забруднення; періоди проходження військової служби з 15 липня 1990 року по 13 квітня 1992 року, оскільки неможливо встановити місце знаходження військової частини, хоча органами Пенсійного фонду не вживалися заходи по встановленню місця знаходження проходження військової служби.

Враховуючи наведене, уважає, що відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку є необґрунтованою та просить позов задовольнити (арк. спр. 1-4).

ГУ ПФУ у Тернопільській області, у відзиві від 06 червня 2024 року позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що позивач 05 квітня 2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №74 від 12 квітня 2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Зазначає, що до проживання на території зони гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01 вересня 1986 року по 28.02.1990 в Шацькому лісному технікумі, оскільки місто Шацьк не відноситься до території радіоактивного забруднення та період проходження військової служби з 15 липня 1990 року по 13 квітня 1992 року, оскільки неможливо встановити місцезнаходження військової частини.

Отже, станом на 01 січня 1993 року не підтверджено факту проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, за таких обставин, призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» немає підстав (арк. спр. 28-30).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчити дії залишено без руху та надано позивачу десятиденний термін для усунення недоліків (арк. спр. 17).

Від позивача 10 травня 2024 року надійшла заява про усунення недоліків та ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 20-22).

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням від 14 червня 1995 року серії НОМЕР_1 (зворот арк. спр. 6).

Позивач 05 квітня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про виплату пенсії або грошової допомоги на підставі статті 15 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», про що свідчить відповідна заява та пам`ятка пенсіонеру, яка видається під час подання такої заяви (арк. спр. 7-9).

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем провадився за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Відповідачем, на підставі заяви та наданих документів, винесено рішення 12 квітня 2024 року №74 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із непідтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 рік не менше 3 років (зворот арк. спр. 14).

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ у Тернопільській області від 12 квітня 2024 року №74 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Закону України Про соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років мають особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Підпунктом п`ятим пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Порядок №22-1) передбачено, що документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Частинами третьою, четвертою статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ) встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту п`ятого Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі Порядок №51), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Пунктом 10 Порядку № 51 передбачено, що видача посвідчень провадиться, зокрема, обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Посвідчення видаються особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Разом з цим, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі - Порядок № 551), передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 551 посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі №751/2050/17, від 22 січня 2019 року у справі №129/1535/17, від 21 листопада 2019 року у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішенні даної справи.

Судом встановлено, що позивачу видано посвідчення громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1992 роках від 14 червня 1995 року серії Б №242594, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Закону №796-ХІІ (зворот арк. спр. 6).

Разом з тим, довідкою, виданою Любешівською селищною радою від 29 липня 2024 року №687, підтверджується факт навчання та проживання ОСОБА_1 з 01 вересня 1985 року по 30 червня 1986 року у Любешівській середній школі.

У довідці від 29 липня 2024 року №6079 вказано, що позивач з 01 вересня 1985 рік по 30 червня 1986 рік та з 10 липня 1992 рік та по даний час проживав та проживає у селищі Любешів, Камінь-Каширського району, Волинської області (арк. спр. 35).

Факт проживання з 10 липня 1992 року у селищі Любешів також підтверджується і відомостями паспорта громадянина України та будинковою книгою (арк. спр. 5-6, 11-13).

Так, селище Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Пенсійним органом, із наданих до заяви документів, підтверджено факт проживання позивача та території гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року 0 років 07 місяців 0 днів.

Щодо періоду з 01 вересня 1986 року по 28 лютого 1990 року навчання позивача у Шацькому лісному технікумі, суд враховує постанову Верховного Суду від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 якою зауважує, що для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII обов`язковим є наявність посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи", а також факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

Отож, періоди проживання з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1986 року та з 10 липня 1992 року по 01 січня 1993 року підтверджуються довідкою Любешівської селищної ради від 29 липня 2024 року №6078 (зворот арк. спр. 35), однак факт проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року три роки і більше не підтверджується ані наданою довідкою ані іншими письмовими доказами.

За умови зарахування судом періоду літніх та зимових канікул, під час навчання в селищі Шацьк (яке не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення), у позивача буде недостатньо необхідних 3 роки проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення з врахуванням 7 місяців підтверджених документально, для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. Зворотнього суду не доведено та не надано будь-яких письмових доказів ( записів трудової книжки, довідки про проходження виробничої практики, довідки з Шацького лісного технікуму про тривалість літніх та зимових канікул, тощо) для підтвердження факту проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року - три роки.

Також суд зауважує, що з військового квитка серії НОМЕР_2 чітко убачається, що позивач проходив службу в місті Перм (російська федерація), яке не входить до Переліку радіоактивно забруднених населених пунктів внаслідок аварії Чорнобильської АЕС.

Отже наведене свідчить про те, що у вказані періоди позивач фактично не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому період навчання та військової служби не може бути зарахований до періоду проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом у справах такої категорії, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17 (адміністративне провадження №К/9901/22569/18, К/9901/22573/18) та від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23.

Щодо доводів позивача про те, що посвідчення серії НОМЕР_1 підтверджує його статус як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), а також надає право користування пільгами, встановленими цим Законом, в тому числі, і на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, то суд зауважує, що крім наявності посвідчення, що дає право на зменшення пенсійного віку 3 роки, обов`язковою умовою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є ще проживання/робота у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили, або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у вищезазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання чи роботи в цей період, тобто наявність Чорнобильського посвідчення категорії 3, яке є наявне у позивача.

Як констатовано судом, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач станом на 01 січня 1993 року прожив в зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, тому позивач не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області рішенням від 12 квітня 2024 №74 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення необхідно відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович