Справа № 520/35309/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

02 серпня 2024 року справа № 520/35309/23
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Григоров Д.В., розглянувши адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАДО" до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 10.05.2023р. №8781787/41320102 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "СКАДО" в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; від 06.06.2023р. №8938044/41320102 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "СКАДО" в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; від 06.06.2023р. №8938045/41320102 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "СКАДО" в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкову накладну №13 від 24.03.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАДО"; податкову накладну №1 від 01.05.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАДО"; податкову накладну №2 від 02.05.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАДО";

- стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 15.12.2023р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, запропоновано надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду в якій вказати підстави та докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Ухвалою суду від 26.12.2023р. позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з не усуненням недоліків позовної заяви. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024р. ухвалу ХОАС від 26.12.2023р. про повернення позовної заяви - скасовано. Справу направлено до ХОАС для продовження розгляду. До суду справа надійшла 25.07.2024р.

У період з 18.07.2024р. по 26.07.2024р. суддя Григоров Д.В. перебував у щорічній відпустці.

Таким чином судом встановлено, що представником позивача до суду надано заяву про поновлення процесуального строку, в якій заявник просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду в даній справі та поновити вказаний строк.

Обґрунтовуючи наведене заявник зазначив, що оскаржуване рішення від 10.05.2023р. №8781787/41320102 було отримано позивачем 06.06.2023р., разом з рішеннями від 06.06.2023р. №8938044/41320102 та від 06.06.2023р. №8938045/41320102.

Дослідивши подану представником позивача заяву від 26.12.2023р., про поновлення процесуального строку, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Слід мати на увазі, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії ).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011р. № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Також слід враховувати, що поважними причинами пропущення строку, передбаченого для звернення до адміністративного суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Верховний Суд в постанові від 12.08.2021р. у справі № 240/2395/21 дійшов, зокрема, висновку, що правовідносин щодо реєстрації податкової накладної, у яких ризики порушення норм податкового законодавства несе не лише особа, яка зобов`язана забезпечити реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, не дозволяє поширити на них порядок і строки оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, визначені пунктом 56.18 статті 56 ПК України, а саме - оскарження у будь-який момент після отримання такого рішення в межах 1095 днів, що дає підстави вважати, що встановлена у пункті 56.18 статті 56 ПК України можливість оскаржити інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення не стосується рішень Комісії контролюючих органів щодо реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань до податкових накладних або відмови у їх реєстрації.

Верховний Суд також указав на те, що рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги, що позивачем, згідно застереження в позовній заяві, не вживалися заходи досудового врегулювання спору, строк для звернення до адміністративного суду складає шість місяців з моменту порушення його права та сплив 10.11.2023р., а до суду позивач звернувся 07.12.2023р., в зв`язку з чим строк для звернення до суду було ним пропущено.

При визначенні поважності причин пропуску строку звернення до суду слід виходити з правової позиції, висловленої Верховним Судом, зокрема, в постанові від 31.05.2023р. у справі № 160/9356/22, згідно якої поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В справі Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії Європейським судом з прав людини зроблено висновок, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також за практикою ЄСПЛ, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, п. 230).

Дослідивши заяву представника позивача, про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає, що наведені у ній підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду та наявність об`єктивних істотних обставин, які б перешкоджали вчасному зверненню позивача до суду, з урахуванням його обізнаності про порушення прав. Вказаних висновків подана заява не спростовує.

При цьому суд виходить з того, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивач обгрунтовує поважність причин пропуску звернення до суду тим, що отримав оскаржуване рішення від 10.05.2023р. № 8781787/41320102 лише 06.06.2023р., разом з рішеннями від 06.06.2023р. №8938044/41320102 та від 06.06.2023р. №8938045/41320102.

Суд вказує, що ці доводи можна було взяти до уваги як такі, що свідчать про відсутність пропущення з боку позивача строків звернення до суду в разі підтвердження їх належними доказами. Суд звертає увагу, що згідно ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 15.12.2023р. позивача було зобов`язано надати до суду не лише заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а також і докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Разом з тим, позивач жодних доказів на підтвердження того, що ним було отримано рішення від 10.05.2023р. № 8781787/41320102 саме 06.06.2023р. не надав, внаслідок чого подана заява є формальною та не підкріплена жодними доказами. Згідно додатків до заяви на усунення недоліків позовної заяви від 25.12.2023р. було долучено лише платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Суд враховує, що у постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20 сформульовано правовий висновок, за яким на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази. Суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою. Проте суд, встановивши порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, керуючись ст. ст. 123, 169 КАС України має залишити позовну заяву без руху, запропонувавши позивачу подати заяву про поновлення такого строку із зазначенням причин пропуску.

Отже, за сформульованим Верховним Судом правовим висновком саме позивач повинен довести дотримання строку звернення до суду, приєднавши до матеріалів позову докази або дотримання строку на звернення до суду або пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

Згідно ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, суд вважає за можливе позовну заяву стосовно позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 10.05.2023р. №8781787/41320102 про відмову ТОВ "СКАДО" в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкову накладну №13 від 24.03.2023р. ТОВ "СКАДО" повернути позивачу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до суду в даній справі.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАДО" до Головного управління ДПС у Харківській області, Державної податкової служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішень - повернути позивачу в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 10.05.2023р. №8781787/41320102 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю "СКАДО" в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних: податкову накладну №13 від 24.03.2023р. Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАДО".

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Д.В. Григоров