Справа № 580/5584/24
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року справа № 580/5584/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Ради адвокатів Черкаської області (18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 194) в якому просить:

-визнати протиправними дії Ради адвокатів Черкаської області щодо відмови надати точну, повну та достовірну інформацію на інформаційний запит від 25 квітня 2024р. ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Раду адвокатів Черкаської області надати відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 25 квітня 2024р.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" не надав у встановлений термін інформацію на інформаційний запит, а відмова у задоволенні запиту є не вмотивованою, оскільки у відмові не застосовано «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону №2939.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вказує, що запитувана позивачем інформація є конфіденційною та не може бути розголошена до закінчення дії воєнного стану у відповідності до Закону України «Про захист персональних даних» та рішення Ради адвокатів України №51 від 20.05.2023 «Про нерозголошення конфіденційної інформації органами адвокатського самоврядування під час дії воєнного стану».

У відповіді на відзив зазначено, що розпорядник у відповіді на запит не вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. Лише тоді дана відмова буде вважатися обґрунтованою та такою, що здійснена у відповідності до норм Закону №2939.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

25.04.2024 ОСОБА_1 звернулася з інформаційним запитом до Ради адвокатів Черкаської області, в якому просила надати точну, повну та достовірну інформацію щодо проходження стажування ОСОБА_2 та надати копії підтверджуючих документів.

Листом №47/0/2-24 від 30.04.2024 відповідач повідомив позивача, що запитувана позивачем інформація є конфіденційною та не може бути розголошена до закінчення дії воєнного стану, однак повідомлено, що ОСОБА_2 проходив стажування в період з 15.06.2019 по 14.12.2019. Крім того, вказано, що позивач не є володільцем чи розпорядником персональних даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Вважаючи, що відповідачем відповідь не надана, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно статті 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року №2657-XII (далі Закон №2657-XII) інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У відповідності до ст. 20 Закону №2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону №2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

Як вбачається з приписів ст. 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;

Відповідно до ст. 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

При цьому, згідно ч. 1, 2 ст. 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1)конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3)службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1)виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2)розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3)шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно ст. 7 Закону №2939-VI, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Як встановлено з відповіді на запит, відповідач зазначив що запитувана позивачем інформація є конфіденційною та не може бути розголошена до закінчення дії воєнного стану, однак розпорядник інформації не обґрунтував наявність підстав обмеження у доступі до конфіденційної інформації з огляду на ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI, тобто встановлені шляхом застосування «трискладового тесту».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18.

При цьому, суд враховує, що сторони не заперечують про наявність у відповідача, як розпорядника запитуваної інформації у запиті, а тому окремому доказуванню не останнє не підлягає.

Крім того, згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; третя особа - будь-яка особа, за винятком суб`єкта персональних даних, володільця чи розпорядника персональних даних та уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, якій володільцем чи розпорядником персональних даних здійснюється передача персональних даних.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Питання поширення персональних даних врегульовані ст. 14 Закону України «Про захист персональних даних», ч. 1 та 2 якої встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

Згідно абз. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу.

Таким чином, якщо запитуваний документ містить персональні дані, що мають бути захищені, ці дані необхідно знеособити шляхом, визначеним законом - вилучити відомості, які дають можливість прямо чи опосередковано ідентифікувати особу. Знеособлення персональних даних у відповідності до положень зазначеної статті закону охоплюється терміном «обробка персональних даних» та є обов`язком відповідних суб`єктів цього закону.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України «Про захист персональних даних»;

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений. (ч. 8 ст. 6 Закону №2939-VI).

Суд також враховує, п. 1.3 Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішення Ради адвокатів України від 01 червня 2018 року №80, що на стажиста адвоката поширюється дія Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правил адвокатської етики, даного Положення, статутів відповідних адвокатських об`єднань, адвокатських бюро, рішень адвоката, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально як самозайнята особа, а також інших нормативно-правових актів, чинних на момент проходження особою стажування.

Відтак доводи відповідача про наявність персональних даних в запитуваній позивачем інформації як підстава для відмови у наданні інформації є необґрунтованими, а тому суд не приймає такі посилання.

У цьому контексті суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був знеособити персональні дані особи, які зазначені в додатках щодо проходження стажування ОСОБА_2 та надати їх копії.

Натомість, відповідач протиправно не виконав свого обов`язку, передбаченого статтею 10-1 Закону України «Про захист персональних даних», а при наявності приписів ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI не обгрунтував їх (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 9901/510/18), а тому суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати позивачу інформацію на його запит, за виключенням персональних даних особи, які в них зазначені.

Суд не враховує посилання відповідача на рішенням Ради адвокатів України №51 від 20.05.2023 «Про нерозголошення конфіденційної інформації органами адвокатського самоврядування під час дії воєнного стану», оскільки останнє не повинно суперечити спеціальним нормам Закону.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії Ради адвокатів Черкаської області про надання точної, повної та достовірної інформації на інформаційний запит, то останні не підлягають до задоволення, оскільки в силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Судом не встановлено надання інформації, яка не відповідала дійсності при відповіді на інформаційний запит.

Щодо решти доводів позивача суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір з відповідача останній у відповідності до ст. 139 КАС України не стягується.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370, 378 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Ради адвокатів Черкаської області щодо відмови надати інформацію на інформаційний запит від 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 .

Зобов`язати Раду адвокатів Черкаської області надати відповідь на інформаційний запит ОСОБА_1 від 25 квітня 2024 року, за виключенням персональних даних особи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР