Справа № 440/6670/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.С. Шевяков
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 р. Справа № 440/6670/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2024, АДРЕСА_1 по справі № 440/6670/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 далі- відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 08.10.2022 по 30.01.2023 з розрахунку на день пропорційно часу його участі у бойових діях у тому числі за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час його переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), за період з 08.10.2022 по 30.01.2023 у розмірі 1991935,47 грн, виходячи з розрахунку 100000 гривень на місяць пропорційно часу участі у бойових діях, у тому числі за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час його переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував посиланням на те, що він проходив військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану. ОСОБА_1 перебував на посаді стрільця кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 у званні рядовий. За час проходження військової служби позивач з 08.10.2022 по 20.10.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №821 від 09.02.2023.

В ході виконання обов`язків із захисту Батьківщини позивач 20.10.2022 отримав вибухову травму під час мінометного обстрілу з боку збройних сил російської федерації та відразу був направлений на лікування, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) військової частини НОМЕР_1 №3159 від 27.12.2022, формою №100 (ПМК) та довідками військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 № 934 від 15.11.2022 та № 12 від 05.01.2023. В подальшому, після отримання травми ОСОБА_1 проходив лікування до 27.02.2023, що підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого, направленнями на лікування та Свідоцтвом про хворобу №233 від 23.02.2023. Під час лікування позивачу поставили діагноз "стан після вибухової травми (20.10.2022), закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку з цефалічним, церебростенічним, астено-вегатативним синдромами, акубаротравми, гострої нейросенсорної приглушеності. Посттравматичний шийно-грудний радикуліт з полірадикулярним синдромом, затяжний перебіг з тимчасовим порушенням функцій. Гіпертонічна хвороба, перша стадія, ступінь 1, ризик помірний. Міжхребетний остеохондроз, деформований спондильоз шийного, грудного, поперекового відділів хребта з больовим, м`язово-тонічним синдромами".

За період з 08.10.2022 по 30.01.2023 відповідач не нарахував та не здійснив виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, внаслідок чого порушив його права на належне грошове забезпечення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування не в повному обсязі ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць за період з 08.10.2022 по 30.01.2023 (включно).

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 08.10.2022 по 30.01.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням проведених виплат.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що військова частина НОМЕР_1 в час до лютого 2023 року (спірний період за даним позовом) не була самостійною юридичною особою, не мала і не вела окремого обліку майна і не мала своїх рахунків у банку, а отже і не мала свого фінансування та не могла здійснювати будь-яких виплат фізичним чи юридичним особам, у тому числі, військовослужбовцям, що проходили службу у військовій частині. У рішенні суду зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 у спірний період (08.10.2022 - 30.01.2023) перебувала на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому грошове забезпечення у цей період виплачувалось саме ПОТЦК та СП. Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на перерву у терміні між відпусткою та продовженням лікування. Зазначає, що підрахунок періоду виплати здійснений судом не ґрунтується на матеріалах справи і має неточності.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 по справі №440/6670/23 - залишити без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України. Мобілізований з 25.02.2022 у зв`язку зі запровадженням воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Пунктом 35 наказу командира військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_1 , стрільця 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) №14-РС від 01.06.2022 року на посаду стрільця кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , який прибув з міста Полтава зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, вважати що з 02 червня 2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено посадовий оклад 2730 гривень на місяць та наказано виплачувати щомісячну премію у розмірі 247% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років /а.с. 10/.

20.10.2022 близько 09:00 год. в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області під час мінометного обстрілу збройними силами російської федерації ОСОБА_1 отримав поранення /а.с. 12/.

Пунктом 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2023 рядового ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця 2 відділення кулеметного взводу, який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частина НОМЕР_3 (по особовому складу) 269-РС від 12.10.2022 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_5 Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, наказано вважати таким, що 30 січня 2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби /а.с. 27/.

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 №821 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України підтверджено, що ОСОБА_1 з 08.10.2022 по 20.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України с. Курдюмівка, м. Дружківка, м. Константинівка, м. Бахмут, с. Диліївка /а.с. 11/.

Підстава: витяг з розпорядження регіонального управління Сил Територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_2 " №1433/3/2/3240 дск від 01.10.2022 про перехід в оперативне підпорядкування командиру ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " ОСУВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " для виконання бойових завдань командиром військової частини НОМЕР_1 в районі БАХМУТ Донецької області; витяг з бойового розпорядження командира 30 Омбр № БР 908 дск/ОКП від 30.11.2022, розпорядження ОСУВ "ХОРТИЦЯ" №116/1/1707т від 23.11.2022 та розпорядження ОТУ "СОЛЕДАР" №1314/4/9/45т/окп від 25.11.2022 з метою подальшого виконання завдання військовою частиною НОМЕР_1 в складі Угруповання сил і засобів оборони міста Києва; витяг з журналу бойових дій командира військової частини НОМЕР_1 . Інв.№ 1 від 01.06.2022 /а.с. 11/.

Зі змісту довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 (на фінансовому забезпеченні якого перебувала військова частина НОМЕР_1 ) від 09.08.2023 №9/2/3875 виявлено, що ОСОБА_1 за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року виплачено грошове забезпечення у таких розмірах:

-жовтень 2022 року 112 848,73 грн;

-листопад 2022 року 112 913,22 грн;

-грудень 2022 року 86 074,43 грн;

-січень 2023 року 42 048,16 грн /а.с. 52/.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 08.10.2022 по 30.01.2023 з розрахунку на день пропорційно часу його участі у бойових діях у тому числі за період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час його переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустки для лікування після тяжкого поранення з 08.10.2022 по 30.01.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 вказаного вище Закону).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 10 Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем (пункт 11 Порядку №260).

Згідно пункту 12 Порядку №260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває на даний час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 28 лютого 2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова КМУ №168).

Пунктом 1 Постанови КМУ №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього позову є відмова військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди до 100 000 гривень за період з 08.10.2022 по 30.01.2023.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах вищевказані умови дотримані та підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.12.2022 №3159 /а.с. 12/, а також виписками із медичної карти стаціонарного хворого, довідками, медичними заключеннями.

Матеріалами справи підтверджено та відповідач у справі не спростовував того, що 20.10.2022 близько 09:00 год. в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області під час мінометного обстрілу збройними силами російської федерації ОСОБА_1 отримав поранення /а.с. 12, 13/.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4610 Госпітального відділення в/ч НОМЕР_6 підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі м. Полтави військової частини НОМЕР_2 у період з 21.10.2022 по 24.10.2022. Для подальшого дообстеження, консультації психіатра та лікування переведений до в/ч НОМЕР_7 /а.с. 21/.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2907 (хірургічне відділення) підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 26.10.2022 по 15.11.2022.

Згідно виписки ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 15.11.2022 №924 підтверджено стан ОСОБА_1 після вибухової травми (20.10.2022), ЗЧМТ, струсу головного мозку з цефалгічним вестибуло-атактичним синдромами, помірно вираженим, фаза клініко-функціонального відновлення.

Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів /а.с. 14/.

Після відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів ОСОБА_1 направлено військовою частиною НОМЕР_1 на обстеження (лікування) /а.с. 23/.

Випискою №3567 із медичної карти стаціонарного хворого у період з 19.12.2022 по 06.01.2023 підтверджено факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні після отриманої 20.10.2022 травми /а.с. 18/.

05.01.2023 ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК в/ч НОМЕР_2 та встановлено, що стан після мінно-вибухової травми, акубаротравми, ЗЧМТ, забою головного мозку, ранній відновний період.

Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Довідка про обставини травми не надана.

Згідно наказу Міністра охорони здоров`я України № 370 від 04.07.2007 травма відноситься до важких.

На підставі ст. 81 графи 6.20, 6.35 глави 6 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України потребує лікування у Медичному реабілітаційному центрі МВС України "Миргород" орієнтовним терміном лікування 20 календарних днів /а.с. 15/.

У період з 07.01.2023 по 26.01.2023 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Медичному реабілітаційному центрі "Миргород", що підтверджується випискою із медичної карти /а.с. 17/.

Свідоцтвом про хворобу №233 від 23.02.2023, виданим 12 Регіональною військово-лікарською комісією підтверджено, що стан ОСОБА_1 після вибухової травми (20.10.2022),, закритої черепномозкової травми, струсу головного мозку з цефалгічним, церебростенічним, астено-вегетативним синдромами, акубаротравми, гострої неиросенсорної приглухуватості. Посттравматичний шийно-фудний радикуліт з полірадикуляртшм синдромом, затяжний перебіг з тимчасовим порушенням функцій. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

На підставі наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007 дана травма відноситься до тяжких. Гіпертонічна хвороба, перша стадія, ступінь 1, ризик помірний.

Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців

Колегія суддів враховує, що згідно з абз. 4 пункту 1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.

Також, суд першої інстанції, що відповідачем не заперечується факт перебування ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК у період з 17.11.2022 по 16.12.2022.

Таким чином, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та перебування у відпустці для лікування після тяжкої травми за висновком ВЛК.

Згідно довідки від 09.08.2023 №9/2/3875 встановлено, що ОСОБА_1 за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року виплачено грошове забезпечення у таких розмірах:

-жовтень 2022 року 112 848,73 грн;

-листопад 2022 року 112 913,22 грн;

-грудень 2022 року 86 074,43 грн;

- січень 2023 року 42 048,16 грн /а.с. 52/.

У довідці про розмір грошового забезпечення, наданій позивачем /а.с. 26/, зазначено, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 виплачено додаткову винагороду 30 000,00 грн та додаткову винагороду 29 354,84 грн.

Однак, додаткова винагорода виплачена не в повному обсязі, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції, з 08.10.2022 ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №822 від 09.02.2023.

18.10.2022 отримав мінно-вибухову травму.

Тобто, за жовтень позивачу має бути нарахована та виплачена додаткова винагорода розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць з 08.10.2022 по 31.10.2022, тобто за 24 календарні дні жовтня, сума якої пропорційно має становити більше ніж 59 354,84 грн.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 отримав лише 30 000,00 грн додаткової винагороди.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 нараховано 30 000,00 грн додаткової винагороди та 33 870,97 грн додаткової винагороди.

У січні 2023 року ОСОБА_1 нараховано 29 032,26 грн додаткової винагороди.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про те, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 гривень, за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустки для лікування після тяжкого поранення з 08.10.2022 по 30.01.2023.

Наданий відповідачем наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2022 №529 "про виплату додаткових винагород" не може вважатися належним доказом нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, оскільки відповідачем не додано додаток 1 до цього наказу. Крім того, довідками ПОТЦК та СП підтверджено виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у значно меншому розмірі.

При цьому, колегією суддів враховано, що Військова частина НОМЕР_1 у спірний період (08.10.2022- 30.01.2023) перебувала на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому грошове забезпечення у цей період виплачувалось саме ПОТЦК та СП.

У даному випадку ПОТЦК та СП діяв у якості бухгалтерії, виконуючи нарахування та виплату грошового забезпечення на підставі наданих військовою частиною НОМЕР_1 розпорядчих документів (наказів).

Отже, обов`язком відповідача у спірний період було лише видання наказів про виплату, крім іншого, додаткової грошової винагороди військовослужбовцям із зазначенням її розміру та періоду (кількості днів), а нарахування та виплату здійснював відділ фінансового забезпечення ПОТЦК та СП.

Однак, станом на дату розгляду справи Військова частина НОМЕР_1 не перебуває на фінансовому забезпеченні ПОТЦК та СП, натомість самостійно здійснює нарахування та виплати військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення через відповідний відділ фінансового забезпечення з березня 2023 року.

Тобто, оскільки станом на дату прийняття рішення військова частина НОМЕР_1 не перебуває на фінансовому забезпеченні ПОТЦК та СП, натомість отримує фінансування від держави, у тому числі і для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , є самостійним розпорядником коштів, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що виплату недоотриманої додаткової винагороди ОСОБА_1 має саме здійснити саме Військова частина НОМЕР_1 , до списків особового складу якої позивач був зарахований та перебував на службі у спірний період.

Щодо посилань апелянта на те, що підрахунок періоду виплати здійснений судом першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи і має неточності, то колегія суддів вважає такі недоречним, оскільки судом першої інстанції задоволено позовну заяву позивача та зобов`язано відповідача донарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн. за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 08.10.2022 по 30.01.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням проведених виплат. Проте, судом не зазначено точної суми виплати додаткової винагороди позивачу за період з 08.10.2022 по 30.01.2023 відповідно до Постанови № 168. Відповідач повинен самостійно нарахувати та виплатити додаткову винагороду позивачу збільшену до 100 000,00 грн. за період з 08.10.2022 по 30.01.2023 з урахуванням проведених виплат. Таким чином, підрахунок зроблений судом лише відображає порушення прав позивача щодо отримання ним належних йому сум додаткової винагороди в спірний період з боку відповідача.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2024, відповідачем надано копії витягів з наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.11.2022, від 27.01.2023, від 16.12.2022, як доказ невідповідності рішення першої інстанції законодавству в частині періоду перебування у відпустці та продовженням лікування.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 8 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 4 ст. 296 КАС України, якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки відповідач не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання до суду першої інстанції документів, долучених до апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції їх не досліджує та не приймає вказані докази.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 08.10.2022 по 30.01.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення з 08.10.2022 по 30.01.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з урахуванням проведених виплат.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 по справі № 440/6670/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло