Справа № 200/4377/24
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року Справа№200/4377/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.06.2024 № 69, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.06.2024 № 69, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 06.06.2024 вона звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області їй було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що період роботи з 08.08.1983 по 01.01.1999 не враховано до страхового стажу з тих підстав, що у трудовій книжці виправлена дата народження. На переконання позивачки, рішення від 14.06.2024 № 69 є протиправним, адже дійсно у трудовій книжці є виправлення. Втім, вказані виправлення засвідчено працівником відділу кадрів та скріплено печаткою. На думку ОСОБА_1 , недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме до тієї особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника.

З огляду на зазначене, позивачка просить суд:

· визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.06.2024 № 69 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

· зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 08.08.1983 по 01.01.1999 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 6 червня 2024 року;

· зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області взяти позивачку на облік і здійснювати виплату призначеної пенсії за віком.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надано відзив на позов. Так в обґрунтування незгоди з позовними вимогами відповідач зазначає, що спірне рішення за принципом екстериторіальності було винесено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, а отже останній є належним відповідачем у даній справі. Крім того, відповідач наголошує, що дійсно основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, у разі внесення неточних чи неправильних даних, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів. З огляду на вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області також надано відзив на позов. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами представник пенсійного органу зазначив, що спірним рішенням відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Так, за даними пенсійної справи страховий позивачки становить 19 років 06 місяців 09 днів, при необхідному 29 років. Поряд з цим, відповідач наголошує, що період роботи з 08.08.1983 по 01.01.1999 не враховано до страхового стажу з тих підстав, що у трудовій книжці виправлена дата народження, що завірено неналежним чином.

З огляду на вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 03 липня 2024 року Донецький окружний адміністративний суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху.

08 липня 2024 року суд задовольнив клопотання представниці позивачки про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.06.2024 № 69, зобов`язання вчинити певні дії, та відкрив провадження по справі № 200/4377/24. Розгляд адміністративної справи суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 01 серпня 2024 року залишено без задоволення клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про заміну відповідача по справі на належного.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому дію воєнного стану продовжено та станом на день винесення рішення суду він діє.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчать копії паспорту серії НОМЕР_1 .

З трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 від 08.08.1983 судом встановлено, що у період з 08.08.1983 по 09.09.1986, з 10.09.1986 по 31.10.1987, з 01.11.1987 по 11.01.1993, з 12.01.1993 по 25.11.2014 вона працювала на посадах, що дають право на зарахування періодів до страхового стажу.

06 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.06.2024 № 69 відмовлено позивачці у призначенні пенсії. Так, у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 19 років 06 місяців 09 днів, при необхідному 29 років. Крім того, період роботи з 08.08.1983 по 01.01.1999 не враховано до страхового стажу з тих підстав, що у трудовій книжці виправлена дата народження, що завірено неналежним чином. Також у коментарі до вказаного рішення зазначено, що згідно з паспортними даними місце реєстрації позивачки: АДРЕСА_1 , а згідно з заявою, яка надана через вебпортал, місце проживання вказано - АДРЕСА_2 . Проте, ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження фактичного місця проживання.

Вважаючи спірне рішення протиправним, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частина 5 статті 45 Закону № 1058 передбачає, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійною фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 44 Закону № 1058 встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Порядок підтвердження стажу роботи регламентований ст. 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).

Ст. 62 Закону № 1788 установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Порядок ведення трудових книжок на час оформлення трудової книжки позивачки був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

На переконання суду, законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивачка, як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову в призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянки.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 127/9055/17.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, періоди роботи з 08.08.1983 по 09.09.1986, з 10.09.1986 по 31.10.1987, з 01.11.1987 по 11.01.1993, з 12.01.1993 по 01.01.1999 мають бути враховані до страхового стажу позивачки.

Враховуючи, що спірне рішення ґрунтується на невірному визначенні страхового стажу позивачки, суд дійшов висновку, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.06.2024 № 69, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи з 08.08.1983 по 01.01.1999 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 6 червня 2024 року, суд зазначає наступне.

Так, частиною 1 ст. 26 Закону № 1058 встановлено, що, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Суд зазначає, що відповідачем вже встановлено, що позивачка має 19 років 06 місяців 09 днів страхового стажу. Крім того, судом встановлено, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивачки з 08.08.1983 по 09.09.1986, з 10.09.1986 по 31.10.1987, з 01.11.1987 по 11.01.1993, з 12.01.1993 по 01.01.1999. Отже, підсумовуючи всі періоди роботи позивачки, суд дійшов висновку, що остання має більш ніж 29 років страхового стажу та їй виповнилось 60 років, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового її стажу період роботи з 08.08.1983 по 01.01.1999 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 6 червня 2024 року є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області взяти ОСОБА_1 на облік і здійснювати виплату призначеної пенсії за віком, слід зазначити наступне.

Так, вимога позивачки про зобов`язання відповідача виплачувати пенсію не підлягає задоволенню, оскільки заявлена на майбутнє. Проте захисту судом підлягають порушені на час розгляду справи права, свободи або законні інтереси особи, яка звернулась до адміністративного суду про їх захист (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Суд зазначає, що наразі пенсія ОСОБА_1 відповідачем не призначена, а тому відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області буде ухилятись від виплати пенсії.

Щодо вимоги позивачки зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області взяти її на облік суд зазначає, що приписи ст. 245 КАС України, зокрема, визначають, що до повноважень суду відноситься визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. В першу чергу суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а вимоги про зобов`язання вчинити певні дії є похідними від визнання бездіяльності протиправною, яке є основною вимогою. На переконання суду, похідна позовна вимога має бути заявлена разом з основною вимогою до одного відповідача. По-друге, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на час розгляду цієї справи жодним чином не порушено права позивачки, а тому вказані вимоги не підлягають задоволенню, адже також спрямовані на майбутнє.

Отже, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.06.2024 № 69, зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованим, проте підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 968, 96 грн + 968, 96 грн (без врахування комісії банку).

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області суму судового збору у розмірі 968, 96 грн, адже саме вказаним органом порушено права позивачки.

Оскільки вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не підлягають задоволенню, судовий збір за вказані вимоги не підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправним та скасування рішення від 14.06.2024 № 69, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.06.2024 № 69 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 08.08.1983 по 09.09.1986, з 10.09.1986 по 31.10.1987, з 01.11.1987 по 11.01.1993, з 12.01.1993 по 01.01.1999 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 6 червня 2024 року.

В решті заявлених вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968, 96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Повний текст рішення складено та підписано 02 серпня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб