Справа № 420/1793/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1793/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області як суб`єкта владних повноважень щодо нерозгляду заяви-анкети громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 від 28.09.2923 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області здійснити дії, передбачені ч.12 ст.7, ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме: зареєструвати заяву-анкету громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 від 28.09.2023 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи, заповнити реєстраційний листок на ОСОБА_1 , оформити особову справу ОСОБА_1 , занести отримані відомості до централізованої інформаційної системи та видати ОСОБА_1 довідку про звернення за захистом в Україні.

В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначив, що він 28.09.2023 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обґрунтовуючи це тим, що державні органи РФ переслідують його, виходячи з політичних мотивів. Враховуючи вищевказане, а також загальновідому практику застосування нелюдських тортур у російських в`язницях у заявника, на його думку, є вагомі підстави вважати що, потрапивши на територію РФ його може бути схилено до тортур і нелюдського поводження.

Разом з тим, 10.01.2024 року позивачем було отримано відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на вищевказану заяву, з якої вбачається, що останню по суті розглянуто не було.

Вважаючи протиправною вищевказану бездіяльність державного органу щодо нерозгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 06.04.2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було повернуто позивачу.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, позивачем було подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2024 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 року було скасовано, справу №420/1793/24 направлено до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду.

Адміністративна справа №420/1793/24 надійшла з П`ятого апеляційного адміністративного суду до Одеського окружного адміністративного суду 03.05.2024 року.

Ухвалою суду від 06.05.2024 року у справі №420/1793/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

04.06.2024 року до суду від представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було надіслано відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що за результатами аналізу матеріалів первісної заяви позивача від 12.12.2022 року встановлено, що історія його переслідування є необґрунтованою, а заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не містить умов, передбачених п.1 чи 13 ч.1 ст.13 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». На підставі зазначеного, наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.12.2022 року №254 було прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивача. Зазначене рішення було оскаржено в судовому порядку, водночас було залишено без змін. Пізніше, 28.09.2023 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно звернувся позивач із відповідною заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій знову зазначив, що правоохоронні органи РФ звинувачують його у скоєнні злочину, а саме викрадення громадянина ОСОБА_2 з його житлового будинку та доставлення проти його волі на територію України. Водночас відповідач зауважив, що дані обставини вже були досліджені Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, чому також було надано оцінку при оскарженні рішення 27.12.2022 року №254 в судовому порядку. Разом з тим, нових причин для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивачем в заяві-анкеті від 28.09.2023 року зазначено не було. Враховуючи зазначене, заява позивача від 28.09.2023 року була розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Також відповідачем у відзиві зауважено, що позивачем не було дотримано вимог Наказу №649 щодо особистого звернення з відповідною заявою та порядку подання такої заяви до територіального органу ДМС. Тобто, за твердженням відповідача, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області не могло прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки таку заяву подано не було.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Білорусь.

12.08.2019 року позивач в`їхав на територію України.

28.10.2021 року на адресу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від представника позивача надійшла заява (клопотання) від 27.10.2021 року про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У зворотному порядку на адресу представника позивача була надісланий лист-відповідь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 05.11.2021 року, згідно якої міграційний орган зазначив, що звернення позивача не відповідає критеріям, визначеними Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилам розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2021 року №649. Також у листі було зауважено, що заявник може доопрацювати матеріали та надіслати їх на адресу міграційного органу або звернутись безпосередньо до територіального підрозділу ДМС, внаслідок чого, за результатами отримання доопрацьованого клопотання буде прийматися рішення про реєстрацію заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також 11.11.2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області було направлено інший лист, до якого було додано бланк заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку необхідно було підгодовувати у відповідності до чинного законодавства, а також додано алгоритм для ознайомлення та використання щодо складення відповідної заяви про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із вищевказаними листами, сторона позивача звернулась до суду щодо оскарження бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 року по справі №420/23580/21 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2022 року по справі №420/23580/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 по справі №420/23580/21 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 01.09.2022 року по справі №420/23580/21 касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2022 року у справі №420/23580/21 було повернуто скаржнику.

12.12.2022 року позивач повторно звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами процедури розгляду його заяви відповідно до п.п. 4, 6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту або тимчасового захисту», наказом Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.12.2022 року №254 було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Згідно вищевказаного наказу від 27.12.2022 року №254 Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було винесено повідомлення №5/1-1145 від 27.12.2022 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, згідно якого зазначено, що відповідно до проаналізованих матеріалів особової справи у позивача були відсутні побоювання стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця на території Республіки Білорусь, а також відсутні доведені факти загрози його життю, безпеці чи свободі на території Республіки Білорусь. Також у повідомленні зазначено, що позивач перебуває у міжнародному розшуку каналами Інтерполу за клопотанням третьої країни (РФ), за вчинення злочину неполітичного характеру, передбаченого п.а) ч.2 ст.126 КК РФ (викрадення людини), а також переслідується компетентними правоохоронними органами України за вчинення аналогічного злочину на території нашої країни за ч.3 ст.187, ч.2 ст.146 КК України. Окремо у повідомленні зазначено, що особа, яка не використала права на оскарження даного рішення, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших законних підстав для перебування в Україні.

Не погодившись із вищевказаним рішенням про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 27.12.2022 року, позивач звернувся до суду задля його оскарження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року по справі №420/469/23 було відмовлено в задоволенні адміністративного позову громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДМС в Одеській області №254 від 27.12.2022 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 року по справі №420/469/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2023 року по справі №420/469/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №420/469/23 було повернуто особі, яка її подала.

28.09.2023 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшла нова заява-анкета позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Листом від 09.10.2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивача, що стосовно нього 27.12.2022 року вже було прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оскаржувалось в судовому порядку, але наразі залишено чинним. З огляду на вказані обставини у листі було зазначено, що на позивача поширюються права та обов`язки, що передбачені ч.3 ст.17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року, тобто якщо особа отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів про вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, така особа повинна залишити територію України у встановлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.

Не погоджуючись із вищевказаною відповіддю міграційного органу та вважаючи, що його заяву-анкету від 28.09.2023 року не було розглянуто відповідачем по суті, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/1793/24.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на позов та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні регулюється Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI (далі Закон №3671-VI).

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

За п.13 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань;

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону №3671-VI заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ч.1 ст.5 Закону №3671-VI).

Згідно ч.6 ст.5 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до ст.6 Закону №3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, але не виключно, яка вчинила злочин неполітичного характеру за межами України до прибуття в Україну з метою бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, якщо таке діяння відповідно до Кримінального кодексу України належить до тяжких або особливо тяжких злочинів; стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно ч.1 ст.7 Закону №3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

За ч.7 ст.7 Закону №3671-VI до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Частиною 12 статті 7 Закону №3671-VI встановлений порядок дій центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Статею 8 Закону №3671-VI закріплено порядок попереднього розгляду заяв.

Згідно ч.1 ст.8 Закону №3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (ч.4 ст.8 Закону №3671-VI).

Відповідно до ч.ч. 6-7 ст. 8 Закону №3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

За ч.8 ст.8 Закону №3671-VI у разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

У разі невикористання особою права на оскарження протягом п`яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні та повертає особі документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи, що перебувають на зберіганні в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (ч.9 ст.8 Закону №3671-VI).

Згідно ч.1ст.9 Закону №3671-VI розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За ч.1 ст.10 Закону №3671-VI рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Аналізуючи вищезазначені приписи суд зазначає, що процедурі розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийняття відповідного рішення за заявою передує попередній перегляд такої заяви, як включає такі дії як: видача заявникові довідки про звернення за захистом в Україні, реєстрація заявника, співбесіда із заявником, розгляд відомостей у наданій заяві-анкеті. Разом з тим, вказана процедура розгляду документів проводиться тільки у випадку, якщо заява-анкета особи була особисто подана до міграційного органу іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником та внаслідок чого була прийнята до розгляду міграційним органом як заява-анкета, що оформлена в порядку ст.7 Закону №3671-VI.

З метою організації прийняття заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649 було затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила №649).

Пунктом 2.1 розділу ІІ «Вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» Правил №649 встановлено порядок дій уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник.

Зокрема, пп. е) п. 2.1 розділу ІІ Правил №649 зазначено, що уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа (п.2.2 розділу ІІ Правил №649).

Відповідно до п.2.4 розділу ІІ «Вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» Правил №649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Тобто, приписами Правил №649 також закріплено, що особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник можуть звернутися до міграційного органу з відповідною заявою-анкетою. Також Правилами №649 закріплено, що уповноважений представник міграційного органу здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та така відмова має бути оформлена відповідним рішенням із зазначенням підстав цієї відмови.

Як було встановлено судом, Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області наказом від 27.12.2022 року №254 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вищевказане рішення від 27.12.2022 року №254 оскаржувалось в межах провадження по справі №420/469/23, водночас наразі є чинним.

28.09.2023 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області знову надійшла заява-анкета позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Разом з тим, листом від 09.10.2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивача, що стосовно нього 27.12.2022 року вже було прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оскаржувалось в судовому порядку, але наразі залишено чинним. З огляду на вказані обставини, якщо особа отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів про вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, така особа повинна залишити територію України у встановлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.

Суд з цього приводу акцентує увагу на тому, що спірним питанням в межах даної справи є саме факт неприйняття відповідачем до розгляду заяви позивача від 28.09.2023 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в порядку, визначеному ст. 7 ч. 12, ст. 8 ЗУ №3671-VI .

Разом з тим, розглядаючи вказану заяву згідно положень Закону України "Про звернення громадян", відповідачем не було зазначено чітких та однозначних правових обставин, що свідчили б про невідповідність вказаної заяви (звернення) критеріям, визначеним Законом №3671-VI та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом МВС України від 07 вересня 2011 року №649.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області у відповіді від 09.10.2023 лише зазначило положення ч. 3 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» без жодних висновків та обґрунтувань, які були зазначені ГУ ДМС в Одеській області у відзиві на позов (що позивачем не було дотримано вимоги законодавства щодо особистого звернення).

З приводу посилань представника відповідача на те, що сторона позивача не звернулась із заявою-анкетою від 28.09.2023 року особисто до міграційного органу, суд зауважує, що факт звернення позивача до територіального управління міграційного органу не в особистому порядку може бути окремою підставою для винесення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Також суд акцентує увагу на тому, що приписи Правил №649 не передбачають можливості відмови у прийнятті заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту шляхом направлення заявнику відповідного листа (п. 2.4. Порядку №649).

При цьому приписами ч. 6 статті 8 Закону №3671-VI визначений обов`язок відповідача прийняти саме рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, навіть за заявами, які є очевидно необґрунтованими, а також якщо заяви носять характер зловживання.

Наведені обставини у сукупності свідчать про наявність в даних спірних правовідносинах протиправної бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо фактичного не розгляду заяви позивача згідно процедури Закону, а тому для належного та достатнього захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області розглянути заяву-анкету громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 від 28.09.2923 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийняти відповідно неї рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44) про визнання протиправною бездіяльності та зобов?язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо нерозгляду заяви-анкети громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 від 28.09.2923 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області розглянути заяву-анкету громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 від 28.09.2923 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийняти відповідно неї рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький