Справа № 280/4837/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 серпня 2024 року Справа № 280/4837/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову відповідача прийняти декларацію позивача про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації;

зобов`язати відповідача прийняти декларацію позивача про відмову від іноземного громадянства від 07.05.2024 замість документа про припинення громадянства російської федерації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.07.2020 набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України Про громадянство України. 31.08.2020 позивач був документований довідкою №495 про реєстрацію особи громадянином України. 02.04.2021 був документований тимчасовим посвідченням громадянина України №ОТ034903, виданим УДМС України в Запорізькій області, терміном дії до 08.07.2022. Подаючи заяву про набуття громадянства України, позивач, будучи громадянином Російської Федерації, зобов`язався припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати документ про припинення громадянства іншої держави до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України. Кінцевий строк подання позивачем документа про припинення громадянства Російської Федерації сплив 08.07.2022. 07.05.2024 позивач звернувся з декларацією про відмову від громадянства Російської Федерації до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Відповідач повідомив позивача про те, що у нього відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства та відмовив у прийнятті декларації. Вважаючи причини пропуску встановленого законом строку для припинення іноземного громадянства поважними, а дії відповідача з приводу відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач у поданому до матеріалів адміністративної справи відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що 08.07.2020 у відповідності до пункту 95 Порядку, УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 . Громадянина ОСОБА_1 було документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 виданий УДМС України у Запорізькій області 02.04.2021 терміном дії до 08.07.2022. Для оформлення набуття громадянства України, разом із іншими необхідними документами, ОСОБА_1 було подано зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації. Тобто, умовою набуття громадянства є одностороння дія у формі письмової заяви з боку особи, що полягає у взятті зобов`язання припинити своє громадянства (підданство) чи громадянства (підданства). Подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства: декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини. Позивач належить до категорії осіб, який у відповідності до вимог Закону України «Про громадянство» при оформленні набуття громадянства України взяли на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство, незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства не надав. Позивач у декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.05.2024 та від 13.05.2024, як підставу подання декларації про відмову від громадянства російської федерації зазначає, що процедура виходу з громадянства рф не здійснюється. З моменту набуття громадянства до припинення роботи посольства на території України (08.07.2020 - 24.02.2022) пройшло півтора роки. За цей проміжок часу позивачем не здійснено виходу з громадянства російської федерації, навіть не подано заяву про вихід. Враховуючи строки виходу з громадянства можна однозначно стверджувати, що час, який залишився ОСОБА_1 не давав йому можливості вийти із громадянства російської федерації, зважаючи на законодавство цієї країни. При цьому позивач не зазначає, про жодні обставини, перешкоди що завадили йому здійснити вихід протягом півторарічного строку. Позивач прикривається початком повномасштабного вторгнення, як підставою неможливості отримання документу про припинення іноземного громадянства. Хоча така можливість у нього була. Позивач в поданій декларації зазначає, про наявність у нього незалежних від нього обставин, а саме процедура припинення громадянства російської федерації не здійснюється. Така підстава неможливості подання документу про припинення іноземного громадянства як нездійсненням процедури припинення громадянства відсилає до конкретної процедури, визначеної у країні громадянства особи. Позивач не надав доказу, та належність його саме до такої категорії осіб, тому не можна однозначно стверджувати що єдиним способом виходу з громадянства є подача заяви про вихід виключно до консульської установи. Відсутність дипломатичних, консульских установ на території України не є підставою вважати, що відсутня процедура виходу з громадянства рф. Просить відмовити у задоволенні позвоних вимог.

У відповіді на відзив зазначено, що в самій назві Закону України «Про внесення змін до закону України про громадянство України щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» викладено що це стосується окремої категорії осіб і спрощеної процедури набуття громадянства України. Позивач набув громадянство України на підставі статті 8 Закону України Про громадянство України, в якій не вказано що особи які набули громадянство на підставі статті 8 є окремою категорією осіб. Вказує, що подав декларацію про відмову від іноземного громадянства тому шо існувала «незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства)». Позивач зазначив, що з 10.07.2008 по теперешній час зареєстроване місце проживання має лише в Україні. Для виходу з російського громадянства може звертатися лише до консульської установи рф в Україні. Проте, процедура виходу з громадянства рф не існує і не здійснюється в Україні з 24.02.2022 саме на підставі відсутності консульств рф на території України. Також позивач зазначив, що строк сплив 08.07.2022 лише для виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) і подачі документу до уповноваженого органу України. Строку для подачі декларації законодавством не визначено. Також вказує, що у вересні 2022 року відповідач запропонував, а позивач погодився подати заяву, в якій просив ДМС Ураїни не скасовувати рішення про набуття позивачем громадянства України і зобов`язався поновити процедуру виходу з громадянства рф коли з`явиться така можливість. Скільки ще чекати, і чого, невідомо, і це причина подачі декларації. Позивач визнає: що декларація про відмову від іноземного громадянства від 07.05.2024 не відповідає порядку подачі документів з питань громадянства; що декларація про відмову від іноземного громадянства від 13.05.2024 не відповідає порядку подачі документів з питань громадянства; що подав дві декларації про відмову від іноземного громадянства, хоча має право на подачу однієї у відповідності до законодавства. Пояснює, що метою позивача була заміна декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.05.2024 на декларацію про відмову від іноземного громадянства від 13.05.2024 і ануляція першої декларації, тому що вона не відповідала по формі, сам бланк був зразком.

У запереченнях на відповідь на відзив зазначено, що відсутність дипломатичних, консульских установ на території України не є підставою вважати, що відсутня процедура виходу з громадянства рф. У світі 195 країн-держав. Станом на січень 2019 року Україна має 77 іноземних посольства (а також Республіка Перу аташат з економічних і торгових питань, Йорданія відділення Посольства), 25 Генеральних консульств. В Українському законодавстві виключень, для іноземців, в яких відсутні дипломатичні установи, не передбачено. Особисто на іноземців покладається обов`язок виходу з попереднього громадянства, тому вони повинні самостійно дбати про його виконання, через треті країни. Для громадян російської федерація також виключень не передбачено. Дані обставини не можуть бути підставою для громадян російської федерації щоб порушувати/не виконувати вимоги Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, чи робити для них винятки. Припинення діяльності закордонних дипломатичних установ російської федерації на території України не впливає на здійснення російськими уповноваженими органами процедури припинення російського громадянства, а отже не може вважатися незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення громадянства російської федерації. Жодних дій до виконання зобов`язання ОСОБА_1 реально не вчинив. Позивач проявив пасивну поведінку, що в кінцевому результаті привела до спору. Також зазначено, що згідно Закону України «Про громадянство України» зобов`язання про припинення іноземного громадянства (підданства) та декларація про відмову від іноземного громадянства (підданства) є аналогічним стосовного того, що у продовж двох років іноземець повинен виконати зобов`язання про припинення від іноземного громадянство (підданства), або подати декларацію про відмову від іноземного громадянства (підданства). Позивач міг ще з 2018 року привести до ладу свої документи, та у подальшому здійснити вихід з громадянства рф. Зауважує, що починаючи з вересня 2022 року, тобто після подання ОСОБА_1 до УДМС у Запорізькій області прохання не скасовувати прийняте 08.07.2020 року рішення про набуття громадянства України та зобов`язання поновити процедуру виходу з громадянства рф, ним не було вжито ні однієї ефективної дії чи спроби отримати від уповноважених органів російської федерації роз`яснень щодо здійснення процедури припинення російського громадянства в оставинах, що склались.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що ОСОБА_1 згідно рішення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 08.07.2020 набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

ОСОБА_1 було документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 виданий УДМС України у Запорізькій області 02.04.2021 терміном дії до 08.07.2022.

Для оформлення набуття громадянства України разом із іншими необхідними документами позивачем було подано зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації.

Позивач звернувся з декларацією про відмову від громадянства російської федерації від 07.05.2024 та від 13.05.2024 до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Листом УДМС у Запорізькій області від 21.05.2024 позивача повідомлено про те, що відповідно до вимог законодавства з питань громадянства в УДМС у Запорізькій області відсутні правові підстави для прийняття декларацій про відмову від іноземного громадянства та зазначено, що подані позивачем декларації не відповідають порядку подачі документів з питань громадянства, вони розглядаються відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Умовою набуття громадянства є одностороння дія у формі письмової заяви з боку особи, що полягає у взятті зобов`язання припинити своє громадянство (підданство) чи громадянства (підданства). Відсутність дипломатичних, консульських установ на території країни проживання не є підставою вважати, що процедура оформлення припинення громадянства рф не здійснюється. У встановлений законодавством термін інформації стосовно виконання зобов`язання щодо припинення громадянства рф від позивача до УДМС у Запорізькій області та його територіальних підрозділів не надходило.

Вважаючи дії відповідача з приводу відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (далі Закон №2235-III).

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону №2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону №2235-III встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно частини 1 статті 8 Закону №2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону №2235-III).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2235-III декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Умови та порядок прийняття до громадянства України встановлені статтею 9 Закону №2235-III.

Частиною 1 статті 9 Закону №2235-III передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Натомість згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2235-III незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури частина.

З аналізу норм законодавства випливає, що незалежними від особи причинами неотримання документа про припинення громадянства іноземної держави є три самостійні обставини: 1) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено; 2) відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи; 3) нездійснення такої процедури.

Також частиною 6 статті 8 Закону №2235-III встановлено, що для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Судом установлено, що позивач звернувся до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з заявою щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства, в якій просив прийняти від нього декларацію про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з наявністю незалежних від нього причин неотримання документу про припинення громадянства російської федерації.

В обґрунтування заяви позивачем було зазначено, що вчинити передбачені законодавством дії щодо подання документа про припинення громадянства іншої держави у встановлений законом строк, до 08.07.2022, позивач не мав об`єктивної можливості з огляду на припинення роботи дипломатичних представництв та установ рф на території України тощо, проте Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області повідомило позивача про те, що у нього відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства та відмовив у прийнятті декларації.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і триває на даний час.

У зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил російської федерації в Україну 24.02.2022 були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією.

Відповідач вказує, що перелік «незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства» є вичерпним, та, що позивач не належить до осіб, які мають право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, а тому правові підстави для прийняття від позивача декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні.

Отже відповідач вважає, що неподання позивачем до міграційної служби документів, які засвідчують факт звернення до компетентного органу російської федерації з клопотанням про припинення громадянства цієї держави, унеможливлює подання декларації про відмову від іноземного громадянства до міграційної служби України.

Проте суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими та нерозсудливими, адже є загальновідомим фактом повномасштабне воєнне вторгнення російської федерацію на територію України.

Суд зазначає, що приписами ч. 4 ст. 8 Закону України «Про громадянство» визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду даної справи в суді дія воєнного стану продовжена згідно з відповідними Указами Президента України.

У зв`язку зі збройною агресією та масованим вторгненням збройних сил російської федерації в Україну 24.02.2022 були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та країною-агресором, посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність, позивач позбавлений можливості подати заяву до посольства вказаної країни про вихід з громадянства.

Визнання офіційно цього факту не потребує додаткового доведення з боку позивача про наявність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже як в законодавстві України, так і в законодавстві російської федерації відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.

Відповідачем при розгляді заяви позивача про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства не було надано оцінку обставинам, зазначеним у зверненні позивача до відповідача при поданні декларації, в тому числі щодо розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією та відсутності посольств та консульств російської федерації в Україні.

Крім того, жодних альтернатив, з огляду на розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією внаслідок її військової агресії проти України, чинне законодавство України не передбачає. У чинному законодавстві України відсутній механізм вирішення подібних спірних правовідносин, в разі відсутності дипломатичних відносин з державою та неможливості особою оформлення припинення громадянства цієї держави.

За таких обставин суд вважає, що відсутність у чинному законодавстві України альтернатив або відповідного правового механізму вирішення подібних спірних правовідносин нівелює реалізацію права особи з огляду на неможливість де-факто ним скористатися, незважаючи на його проголошення де-юре та не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими Законом №2235-III.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що неотримання позивачем документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від нього причин.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Таким чином, відповідно до приписів пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-III позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, а тому дії відповідача з приводу відмови у прийнятті від позивача декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.05.2024 є протиправними, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Відтак належним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути декларацію позивача від 07.05.2024 про відмову від громадянства російської федерації, та прийняти її з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, вул.Незалежної України, буд.90, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області з приводу відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства від 07.05.2024.

Зобов`язати Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 від 07.05.2024 про відмову від громадянства російської федерації, та прийняти її з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова