Справа № 420/10694/24
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання прийняти декларацію про відмову від громадянства, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій просила суд:

(1). Визнати протиправну відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від прийняття декларації ОСОБА_1 від 21.02.2024 року про відмову від громадянства російської федерації;

(2) Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 21.02.2024 року про відмову від громадянства російської федерації та розглянути її.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивачки

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з метою набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України позивачка 20.06.2022 року звернулась до Міністерства іноземних справ російської федерації з відповідною заявою про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноважую чого органу. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що розпочалась 24.02.2022 року, розірвання всіх дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією, зокрема, не функціонуванням на сьогоднішній день жодних консульств та посольства російської в України, позивачка протягом тривалого часу вживала заходів щодо повідомлення через консульські установи російської федерації шляхом направлення на електронні адреси посольства російської федерації в Республіці Білорусь та Посольства російської федерації в Республіці Молдова відповідних заяв про припинення громадянства російської федерації та видачі позивачці підтверджуючого документу уповноваженого органу про таке припинення. Однак не отримала від російської федерації жодної відповіді та жодного документу, що підтвердив би вихід з громадянства російської федерації. Позивачка звернулась до відповідача з відповідною заявою. Між тим листом відповідачем повідомлено, що правових підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства не має.

Позивачка вважає, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від неї причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації є неправомірною.

(б) Позиція Відповідача

02.05.2024 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачем зазначено, що позивачка була прийнята до громадянства України 25.01.2022 і до 25.01.2024 зобов`язана була припинити громадянство рф. Взяті на себе зобов`язання позивачка не виконує, чим порушує законодавство України. Строк визначений позивачу для виконання зобов`язання про припинення іноземного громадянства сплив 25.01.2024. Декларація від 21.02.2024 подана позивачкою не відповідає встановленій п.п. 1.1 п. 1 наказу МВС Україні формі 45, що поряд з іншими обставинами також не уможливлює її розгляд. Факт наявності підстав, щоб не виконувати взятті на себе зобов`язання з виходу із громадянства російської федерації позивачкою з посиланням на форс-мажорні обставини не можуть бути взятті судом до уваги, оскільки закон не передбачає такої норми «як форс-мажор», в свою чергу законом встановлюються інші норми, які повинні виконувати стосовно припинення іноземного громадянства. Обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежно від особи є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства. Доказів того, що з дати реєстрації позивачкою громадянкою України, тобто з 25.01.2022 і до теперішнього часу, позивачка зверталась до дипломатичних (консульських) представництв російської федерації в Україні саме з клопотанням про припинення громадянства російської федерації і воно було прийнято від неї до розгляду не надано.

ІІІ Процедура та рух справи

16.04.2024 року ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що позивачка народилась 10.09.1971 року в Мурманській області, рф.

Позивачка була прийнята до громадянства України відповідно до ст. 9 Закону України «Про громадянство України» на підставі Указу Президента України № 32/2022 від 25.01.2022 року.

20.06.2022 року позивачка звернулась до Міністерства іноземних справ російської федерації з заявою про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документа уповноваженого органу.

Листом від 24.06.2022 року Міністерство іноземних справ російської федерації повідомило позивачку про необхідність звернення з відповідною заявою до дипломатичних представництв чи консульської установи на території України після відновлення діяльності закордонних установ на території України, що підтверджується відповідним листом.

25.07.2022 року позивачка звернулась до Державної міграційної служби України із декларацією про відмову від громадянства російської федерації.

Листом від 10.08.2022 року Державна міграційна служба України відмовила у прийнятті декларації про відмову від громадянства у зв`язку з необхідністю звернення до ГУ ДМС в Одеській області.

21.02.2024 року позивачкою на адресу відповідача направлено декларацію про відмову від іноземного громадянства з зазначенням, що з об`єктивних підстав вона не може оформити вихід з громадянства Російської Федерації та відповідно просить відповідача оформити і видати їй довідку про реєстрацію громадянином України, яка є підставою для оформлення паспорта громадянина України.

Листом від 04.03.2024 року відповідачем повідомлено, що оскільки правових підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства у позивачки немає, відповідач повертає декларацію про відмову від іноземного громадянства без виконання.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

IV. Джерела права та висновки суду

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (надалі по тексту - Закону № 2235-ІІІ, в редакції станом на дату звернення позивачки до відповідача із заявою).

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 6 Закону № 2235-ІІІ громадянство України набувається внаслідок прийняття до громадянства.

Порядок прийняття до громадянства України врегульовано статтею 9 Закону № 2235-ІІІ.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Суд також враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2235-ІІІ іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Положеннями статті 1 Закону № 2235-ІІІ визначено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Листом МЗС України, вих. № 202/19-149-46856 від 05.04.2024 року, зазначається, що діяльність дипломатичних представництв України в російській федерації та російської федерації в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року, посольство російської федерації припинило діяльність та не функціонує

З викладеного вбачається, що у позивачки існує незалежна причина неотримання документа про припинення громадянства російської федерації, оскільки процедура виходу з громадянства росії не здійснюється на території України, що відповідає абз. 13 ст. 1 Закону № 2235-ІІІ, а таку процедуру вона може виконати лише на території України, оскільки тимчасове посвідчення громадянина України не надає підстав для пересування за кордоном.

Відтак, оскільки, посольство російської федерації припинило свою діяльність на території України з лютого 2022 року, процедура виходу з громадянства росії не здійснюється на території України з відповідного моменту, це є незалежною від позивачки причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства. У свою чергу позивачкою було подано декларацію про відмову від іноземного громадянства, яку відповідачем не було прийнято.

Суд не бере до уваги, позицію відповідача щодо спливу строку з виконання її зобов`язання з підстав, що, як вбачається з матеріалів справи, позивачка 20.06.2022 зверталась до Міністерства іноземних справ російської федерації з заявою про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документа уповноваженого органу. Крім того, позивачка також звернулась з декларацією про відмову від громадянства російської федерації 25.07.2022 року, про що свідчить лист ДМС від 10.08.2022 року. Також, як вбачаться зі змісту листа-відмови відповідача від 04.03.2024 року, позивачка вже не вперше зверталась із зверненням про прийняття декларації про відмову від громадянства.

Суд також не бере до уваги, позицію відповідача, що подана позивачкою, декларація не відповідає встановленій п.п. 1.1 п. 1 наказу МВС Україні формі 45 з огляду на те, що відповідачем не конкретизовано юридичні та фактичні підстави не відповідності встановленій формі декларації а ні в листі-відмові, а ні у відзиві на позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачці у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача прийняти у позивачки декларацію про відмову від громадянства російської федерації та оформити їй довідку про реєстрацію громадянином України, яка є підставою для видачі паспорта громадянина України, суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п. 117 розділу V Порядку №215 у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України.

Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Враховуючи викладене та у зв`язку з тим, що відповідачем відмовлено позивачці у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації, що визнано судом протиправним, суд вважає, що у даному випадку належним способом захисту буде зобов`язання відповідача прийняти у позивачці декларацію про відмову від громадянства російської федерації та видати їй довідку про реєстрацію громадянином України, яка є підставою для видачі паспорта громадянина України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги належать до задоволення.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання прийняти декларацію про відмову від громадянства задовольнити.

2.Визнати протиправну відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від прийняття декларації ОСОБА_1 від 21.02.2024 року про відмову від громадянства російської федерації;

3.Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014) прийняти декларацію ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 21.02.2024 року про відмову від громадянства російської федерації.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО