Справа № 480/4456/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 р.Справа № 480/4456/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 (головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах) по справі № 480/4456/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.04.2006 по 12.12.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії (за весь час несплати боргу), а саме за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року у розмірі 33 324,58 грн, яка нарахована відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України № 2262-ХІІ, ч. 2 ст. 46 Закону України № 1058-ІV, Закону України № 2050-III та Порядку № 159, у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої йому пенсії за період з 01.04.2006 по 12.12.2019.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 480/7027/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року, з урахуванням висновків суду. Водночас, відповідач фактично відмовив йому у виплаті компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії на виконання судового рішення.

Зауважує, що за його заявою ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 зобов`язано пенсійний орган подати суду звіт про виконання судового рішення. Разом з тим, вказані дії також не призвели до виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 480/7027/22.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 відмовлено у відкритті провадження по справі.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року вже були розглянуті судом у справі № 480/7027/22, за наслідками якої прийнято судове рішення, що набрало законної сили.

Отже, існує судове рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що предмет спору у справі № 480/7027/22 не є тотожним тому, що розглядається в межах цієї справи. У справі № 480/7027/22 спірним було визначення права позивача на отримання компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії за період з 01.05.2006 по 10.06.2021 в сумі 69 661,71 грн, тоді як у цій справі за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року в розмірі 33 324,58 грн.

Зауважує, що в разі відмінностей між обставинами звернення до суду: в сторонах справи, предметі, підставах, матеріально-правових вимогах позови не є тотожними, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18.

Просить врахувати, що вчиняв заходи в порядку виконання судового рішення у справі № 480/7027/22, а саме: звертався до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України, до державного виконавця із виконавчим листом, до відповідача з вимогами щодо виконання судового рішення, проте такі дії не призвели до поновлення порушеного права позивача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Зазначена підстава спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 у справі №9901/431/18.

Підстава позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.07.2023 у справі № 420/14964/22.

Крім цього, не вважається зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права або наведення іншого праворозуміння таких норм.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №916/1764/17, від 06.10.2021 у справі № 520/16416/2020.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції встановив, що у цій справі має місце спір між тими самими сторонами, щодо одного й того самого предмету та підстав, що й у справі № 480/7027/22, за наслідком розгляду якої прийнято постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023.

Доводи апеляційної скарги стосовно різного предмету спору у даній справі та справі № 480/7027/22 колегія суддів вважає помилковими.

Так, достатньою та необхідною правовою підставою відмови у відкритті провадження у справі згідно п.2 ч.1 ст.170 КАС України є одночасна сукупність таких умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову у цій справі є протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.04.2006 по 12.12.2019; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії (за весь час несплати боргу), а саме за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року у розмірі 33 324,58 грн.

В свою чергу, звертаючись з адміністративним позовом у справі № 480/7027/22 позивач просив суд визнати протиправними дїї/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області яка полягає у відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 01.05.2006 по 10.06.2021 (дату фактичної виплати донарахованої частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії (за весь час несплати боргу), а саме: за період з 01 травня 2006 року по 10 червня 2021 року в розмірі 69 661,71 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 480/7027/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області викладену у листі від 28.02.2022 №1738/Б-1800-22 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року (дату фактичної виплати донарахованої частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Враховуючи зміст постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 480/7027/22 колегія суддів дійшла висновку, що судом задоволено позов та вирішено спір між позивачем та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року , отже заявлені позовні вимоги є тотожними , що розглядалися в справі № 480/7027/22.

Поряд з цим, заявлені у цій справі позовні вимоги, позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 480/7027/22, що набрала законної сили.

Колегія суддів звертає увагу, що з аналізу наведених у позовній заяві доводів убачається, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі № 480/7027/22, а доводи позивача, викладені в позовній заяві зводяться до фактичної незгоди позивача із діями (бездіяльністю) відповідача щодо виконання судового рішення.

Тобто, позивач, звертаючись із цим позовом, фактично просить суд зобов`язати відповідача виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 480/7027/22.

З приводу правильності обраного позивачем способу захисту своїх прав, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 ст. 372 КАС України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Згідно із ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в такій справі.

Наведені спеціальні норми КАС України, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення, а тому виключається можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Колегія суддів зазначає, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судового рішення у справі № 480/7027/22 позивач може скористатися процесуальним механізмом судового контролю та звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до ст. 383 КАС України, а не подавати новий адміністративний позов.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 260/1898/22, від 16.03.2023 у справі № 640/12697/21 та від 30.11.2023 у справі № 420/6135/22, від 21.02.2024 у справі № 140/17323/23.

Отже спірні правовідносини мають бути вирішені в межах виконання рішення у справі № 480/7027/22, а не окремого позову.

Доводи апелянта про те, що предмети спору у справі № 480/7027/22 та № 480/4456/24 не є тотожними з огляду на те, що у справі № 480/7027/22 спірним було визначення права позивача на отримання компенсації втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати донарахованої пенсії за період з 01.05.2006 по 10.06.2021 в сумі 69 661,71 грн, тоді як у цій справі за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року в розмірі 33 324,58 грн колегія суддів вважає помилковими, оскільки за наслідками розгляду справи № 480/7027/22 судом вирішені позовні вимоги за період з грудня 2019 року по 10 червня 2021 року, який є спірним і в межах цієї справи.

Колегія суддів зауважує, що під час зміни однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Посилання апелянта на вчинення ним дій, спрямованих на примусове виконання відповідачем судового рішення у справі № 480/7027/22 підтверджують висновки суду першої інстанції щодо подання позивачем цього позову у зв`язку з його невиконанням пенсійним органом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному випадку наявне рішення суду, що набрало законної сили, якими вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, через що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 170 КАС України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 по справі № 480/4456/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 02.08.2024 року