Справа № 380/1956/24
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1956/24 пров. № А/857/7873/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року про повернення позовної заяви (судді Желік О.М., постановлену у письмовому провадженні у м. Львів) у справі №380/1956/24 за позовом ОСОБА_1 до Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19.01.2024 звернувся до суду з вимогами до Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в яких просив визнати оскаржувані діяння (бездіяльність) органу ДВС протиправними, скасувати постанову старшого державного виконавця Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.11.2021 №67506101 про стягнення виконавчого збору в сумі 73360,69 грн. (в/п №68000545) та постанову від 15.11.2021 №67506101 про стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 336,60 грн. (в/п №68000723) та зобов`язати орган ДВС повернути позивачу вже стягнуті кошти виконавчого провадження та витрат на виконавче провадження.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2024 позовну заяву залишено без руху внаслідок пропуску строку звернення до адміністративного суду та надано позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстави для поновлення такого строку.

12.02.2024 від позивача на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій він, зокрема, зазначає, що 10-денний строк звернення до суду щодо оскарження дій та рішень державного виконавця обчислюється з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав саме діями або рішеннями державного виконавця (що узгоджується з вимогами ч.5 ст. 74 Закону України Про виконавче провадження). Проте, як вказує позивач, обмеження 10-денним строком звернення до суду не застосовується при зверненні до суду із позовною заявою щодо оскарження бездіяльності державного виконавця, яка може бути оскаржена в будь-яких час, оскільки така носить триваючий характер. На підставі наведеного позивач просить суд: визнати протиправною оскаржувану бездіяльність державного виконавця та начальника Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) по не закінченню виконавчого провадження № 67506101 про стягнення з мене на підставі постанови від 15.11.2021 р. виконавчого збору у сумі 73360,69 грн. згідно п. 5 ч. 1ст.29 ЗУ Про виконавче провадження; по не припиненню у такий спосіб стягнення цього виконавчого збору у зв`язку з визнанням рішенням Червоноградського міського суду 17.07.2023 р. таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, при виконанні якого і виносилась вказана постанова від 15.11.2021 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 73360,69 грн.; та у зв`язку з не поверненням вже стягнутих сум виконавчого збору згідно з ч. 7 ст. 27 ЗУ Про виконавче провадження і зобов`язати орган ДВС повернути мені вже стягнуті кошти виконавчого збору та закінчити виконавче провадження по їх стягненню.

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року повернуто позовну заяву.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу на розгляд суду першої інстанції. Вказує, що закон не пов`язує строк оскарження бездіяльності посадових осіб органів державної виконавчої служби з 10-денним терміном і про це ж свідчить постанова ВП ВС від 19.03.2019 у справі №920/149/18 у якій також пов`язується 10-денний термін оскарження лише дій та рішень названих осіб, а не бездіяльності, а тим більше триваючої і це логічно та випливає з вимог закону, оскільки бездіяльність носить триваючий характер і можу бути оскаржена в будь-який час.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.06.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем усуваючи недоліки позовної заяви подану заяву в якій він просить визнати бездіяльність державного виконавця та начальника Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) по не закінченню виконавчого провадження № 67506101 про стягнення з мене на підставі постанови від 15.11.2021 р. виконавчого збору у сумі 73360,69 грн. згідно п. 5 ч. 1ст.29 ЗУ Про виконавче провадження; по не припиненню у такий спосіб стягнення цього виконавчого збору у зв`язку з визнанням рішенням Червоноградського міського суду 17.07.2023 р. таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, при виконанні якого і виносилась вказана постанова від 15.11.2021 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 73360,69 грн.; та у зв`язку з не поверненням вже стягнутих сум виконавчого збору згідно з ч. 7 ст. 27 ЗУ Про виконавче провадження і зобов`язати орган ДВС повернути мені вже стягнуті кошти виконавчого збору та закінчити виконавче провадження по їх стягненню.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17.07.2023 у справі №459/3558/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02.04.2019 poку приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за №880 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Оскільки оскаржувані постанови державного виконавця винесено на підставі виконавчого напису №880 від 02.04.2019, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, про порушення своїх прав такими постановами позивач міг дізнатися з моменту винесення судом рішення у справі №459/3558/22, а саме 17.07.2023.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України, який сплив 27.07.2023, а твердження позивача про отримання листа відповідача від 11.01.2024 про відмову у скасуванні оскаржуваних постанов не взяті до уваги, оскільки такі дії позивача є фактично намаганнями поновити пропущений строк звернення до суду, також позивач вже звертався до відповідача із заявою від 18.08.2023 про закінчення виконавчих проваджень, у відповідь на яку отримав лист від 23.08.2023, яким таку заяву задоволено не було.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені у нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обрахунку його початку, але й природу спірних правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів у яких особа звертається до суду.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно з частинами 1-3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 статті 122 КАС України встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінування учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

За правилами частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1-2 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, особи вправі оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця протягом десятиденного строку, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про прийняття відповідного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності.

При цьому позивач відмічає, що ч.5 статті 74 Закону України Про виконавче провадження установлено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Відтак, 10-денний строк звернення до суду застосовується при порушенні прав, свобод, чи законних інтересів виключно діями чи рішеннями посадових осіб органів державної виконавчої служби. Тому, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження №67506101, не припинення стягнення виконавчого збору, та, як наслідок, зобов`язання повернути стягнуті кошти та закінчити виконавче провадження №67506101.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при оскарженні бездіяльності органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, строк звернення до суду із позовною заявою, поданою в порядку статті 287 КАС України, повинен обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом про порушення своїх прав позивач міг дізнатися з рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17.07.2023 у справі №459/3558/22, або ж (враховуючи заяву про уточнення позовних вимог) з листа Червоноградського відділу ДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №11/67506101/54834 від 23.08.2023, однак пропустив десятиденний строк звернення до суду, встановлений пунктом 1 частини 2 статті 287 КАС України.

Апеляційний суд зазначає, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Також суд звертає увагу, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою у рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, з урахуванням з`ясованого вище та положень статті 122 КАС України, колегія суддів вважає, що ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року про повернення позовної заяви ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а доводи та їх обґрунтування викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим суд зазначає, що перебування позивача на лікуванні, не передбачало постійного знаходження позивача у медичному закладі, а тому не позбавляло б його можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права в установлені законодавством строки.

Колегія суддів апеляційної інстанції аналізуючи всі доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача. При цьому позивач не надав будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20.08.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів зазначає апелянту, що повернення позовної заяви не призводить до ситуації, коли особа позбавляється права на судовий захист, оскільки це не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суду після усунення обставин, які послугували підставою для повернення позовної заяви. При цьому судом враховано позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 № 9901/258/20 (11-331заі20), що повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року про повернення позовної заяви у справі №380/1956/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 02.08.2024