Справа № 520/1209/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 р. Справа № 520/1209/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/1209/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якій просив суд:

-визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності (ч. 1 ст. 28 Закону України №2262) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , пенсійна справа № , протиправними;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок поновленої виплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , пенсійна справа №, з 22.12.2016 року;

-стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , пенсійна справа № , відповідно до п.1 ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України заборгованість поновленої виплати пенсії (ч. 1 ст. 28 Закону України №2262) та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 2 191 268 грн 44 копійки.

-судові витрати відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України: судовий збір в розмірі 13420,00 грн. судові витрати, пов`язані з розглядом, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн покласти на відповідача, Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року по справі відкрито спрощене провадження.

Від позивача 26.04.2024 року через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд визнати дії ГУ ПФУ в Харківській області про поновлення виплати пенсії в разі переривання інвалідності ч. 1 ст. 28 ЗУ -2262, пенсіонеру ОВС ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 протиправними. Зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок поновленої виплати пенсії в разі переривання інвалідності пенсіонеру ОВС, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , пенсійна справа керуючись п. а ст. 21, ч. 1 ст. 28, ч. 13 ст. 43, ч. 3 ст. 51, ч. 2 ст. 55 ЗУ № 2262 від 09.04.1992, з грошового забезпечення передбаченого Постановою № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції», Наказу МВС України №260 від 06.04.2016, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 8, ст.15 ЗУ №3551- ХІІ, ч. 3 ст. 13 ЗУ № 3551 ХІІ від 22.10.1993, ч. 2 ст.1 ЗУ №1063- IV від 06.03.2004, п. 1ст 20 ЗУ №796 ХІІ від 28.02.1991, постановою КМУ № 1381 від 28.12.2011, п. 1 постанови КМУ № 713, ст. 3 ЗУ №2050- ІІІ від 20.10.2000, ч. 2 ст. 42 ЗУ №1105-ХІV від 23.09.1999 з 22.12.2016 по теперішній час. Стягнути з ГУ ПФУ в Харківській області на користь пенсіонера ОВС ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 відповідно п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України заборгованість поновленої виплати пенсії (ч. 1 ст.28 ЗУ -2262) та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати (ст. 3 ЗУ -2050) в сумі 2554901 грн. 47 коп. (заява про негайне виконання судового рішення у справі про визнання протиправними дій відповідача про поновлення виплати пенсії у разі переривання інвалідності додається). Судові витрати відповідно до абзацу 1. ч. 1 ст. 139 КАС України: судовий збір відповідно до п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 132 ЗУ № 3674-VІ від 08.07.2011 в розмірі 13420 грн.; судові витрати, пов`язані з розглядом справи п. 1ч. 3 ст. 132 ЗУ №3674- VІ від 08.07.2011 на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 29.04.2024 відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог до розгляду та повернуто її заявнику.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 частково задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код СДРПОУ 14099344) щодо відмови у проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії з 01.12.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код СДРПОУ 14099344) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) з 01.12.2019, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, статті 9 Закону 2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови № 988, згідно оновленої довідки від 25.04.2023 №33/41-7489 з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 по справі № 520/1209/24 та прийняти нове рішення, яким:

-визнати дії ГУ ПФУ в Харківській області про поновлення виплати пенсії в разі переривання інвалідності ч. 1 ст. 28 ЗУ -2262, пенсіонеру ОВС ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 протиправними.

- керуючись тим, що відповідач не розуміє різниці предмета позову - грошове забезпечення поновленої виплати пенсії і пенсією, яке призвело до застосування при ухваленні рішення судом першої інстанції закону і судової практики, які не підлягають застосуванню та не застосуванню закону, який підлягає застосуванню (ч. 2 ст. 317 КАС). Змінити формулювання перерахунок поновленої виплати пенсії, яким встановлюється розмір пенсії по закону на виплатити пенсію, що по суті є те саме.

- зобов`язати відповідача виплачувати пенсіонеру ОВС ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 починаючи з травня 2024 року пенсію в розмірі 67714 грн. 11 коп. відповідно розрахунку заборгованості поновленої виплати пенсії з врахуванням виплачених з цього періоду сум пенсії.

- стягнути з відповідача на користь пенсіонера ОВС ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 заборгованість поновленої виплати пенсії (ч. 1 ст. 28 ЗУ -2262) та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати (ст. 3 ЗУ -2050) в сумі 2554901 грн. 47 коп. Судовий збір відповідно підпункту 1 п.3 ч. 2 ст. 132 ЗУ №3674-VІ від 08.07.2021 «Про судовий збір» в розмірі 13420 грн. Судові витрати пов`язані з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 132 ЗУ №3674 на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. покласти на відповідача.

- позовні вимоги уточненої позовної заяви від 26 квітня 2024 року до Харківського окружного адміністративного суду задовольнити в повному обсязі, з урахуванням зміни формулювання викладеного в апеляційній скарзі до Другого апеляційного адміністративного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції не відповідає завданням та основним засадам судочинства. Вказав, що Харківським окружним адміністративним судом при розгляді адміністративної справи не досліджено докази, не з`ясовано обставини справи поновлення виплати пенсії в разі переривання інвалідності (ч. 1 ст. 28 ЗУ 2262) , що на думку позивача є порушенням вимог ст. 317 КАС України та підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Вказує, що позивач отримує пенсію по інвалідності з 25.09.1994 та виплату пенсії зупинено з 01.10.1999 року у зв`язку з порушенням строку повторного огляду у МСЕК, 22.12.2016 позивача знову МСЕК №2 визнано особою з інвалідністю, а відповідачем знову призначено, а не поновлено пенсію з грошового забезпечення за останнім місцем служби перед звільненням 26.09.1994 відповідно до ЗУ 3583- ХІІ.

Наполягає, що відмова суду в задоволенні позовних вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості поновленої виплати пенсії суперечить п. 6 ст. 5 КАС України та п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України. Зазначає, що судом першої інстанції порушено строк розгляду справи, що на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Також, наполягає, що судом першої інстанції порушено форму адміністративного судочинства, оскільки дану справу належить розглядати виключно за правилами загального позовного провадження.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. відповідачем отримано копію апеляційної скарги позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду".

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії по інвалідності, призначеної на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХТТ від 09.04.1992 року з 22.12.2016 року та отримує пенсію станом на теперішній час у розмірі 80% грошового забезпечення.

12.01.2017 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с. 84).

Відповідно до поданої позивачем заяви, відповідачем протоколом з 22.12.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності в розмірі 60 % грошового забезпечення, на підставі виписки з огляду МСЕК №466112, якою встановлено третю групу з 22.12.2016 року (а.с. 49).

02.09.2021 позивачем подано до ГУ ПФУ в Харківській області заяву, в якій позивач просить подовжити виплату пенсії як особі з інвалідність другої групи, до вказаної заяви позивачем додано акт огляду МСЕК №316668 з 10.08.2021 (а.с. 91).

На підставі заяви позивача від 02.09.2021 та виписки з акту огляду МСЕК №316668 з 10.08.2021, яким ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, відповідачем здійснено перерахунок пенсії у розмірі 80 % грошового забезпечення (а.с. 57).

07.04.2023 позивач звернувся до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" із заявою в якій просив виготовити довідку про оновлений розмір грошового забезпечення, із обов`язковим включенням до розміру грошового забезпечення середніх розмірів надбавок за спеціальні умови проходження служби поліцейським, середній розмір премії та надбавки за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС станом на листопад 2019 року (а.с.38).

Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області" складено довідку від 25.04.2023 №33/41/7489 про розмір грошового забезпечення позивача станом на листопад 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262- XII, статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з врахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру пенсії позивача (а.с. 28).

У відповідь на звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії за оновленою довідкою про грошове забезпечення №33/41/7489 від 25.04.2023, ГУ ПФУ в Харківській області зазначено про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення від 25.04.2023 №33/41-7489.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо виплати пенсії позивачу в неналежному розмірі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про розмір грошового забезпечення від 25.04.2023 №33/41-7489 починаючи з 01.12.2019.

Відмовляючи в частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з передчасності та необґрунтованості позовних вимог в цій частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчить зміст позовної заяви, підставою звернення позивача стала незгода останнього із діями відповідача щодо призначення з 22.12.2016, а не поновлення пенсії з грошового забезпечення за останнім місцем служби перед звільненням.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року /далі - Закон №2262-ХІІ/.

Статтями 1, 2 Закону №2262-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Відповідно до статті 18 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Статтею 19 Закону №2262-ХІІ визначено, що групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 21 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Відповідно до п.1 ст. 28 Закону №2262-ХІІ у разі порушення особою з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом строку повторного огляду у медико-соціальних експертних комісіях виплата їй пенсії зупиняється, а при визнанні її знову особою з інвалідністю - поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць до дня повторного огляду.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.09.1994 визнано особою з інвалідністю 3 групи .

Відповідно до висновку про призначення пенсії від 14.12.1994 , яке видане Міністерством внутрішніх справ України УВС Харківської області Заграфському С.В призначено пенсію по інвалідності на підставі ст. 21 "а" Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців" . Також, зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 12 років 02 місяця 28 днів (в пільговому обчисленні 12 років 05 місяців 00 днів) в розмірі 60 % .

Виплату пенсію позивачу зупинено з 01.10.1999 року у зв`язку із закінченням строку, на який установлена інвалідність.

Доказів того, у період з 01.10.1999 по 26.12.2016 позивач здійснював повторний огляд МСЕК матеріали справи не містять.

Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 466112 від 22.12.2016 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 22.12.2016 безтерміново.

12.01.2017 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив призначити або поновити виплату пенсію по інвалідності.

За результатами розгляду заяви, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області протоколом від 22.12.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності в розмірі 60 % грошового забезпечення, на підставі виписки з огляду МСЕК № 466112, якою позивачу встановлено третю групу інвалідності з 22.12.2016, з урахуванням 30% підвищення, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно ст. 27 Закону №2262-ХІІ із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. Якщо при цьому у інваліда війни здоров`я погіршується у зв`язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини.

01.09.2021 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії у розмірі 80 % грошового забезпечення, з урахуванням 40% підвищення, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на підставі виписки з акту огляду МСЕК № 316668, якою позивачу встановлено другу групу інвалідності з 10.08.2021.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про протиправність дій відповідача, які виразилися у призначенні, а не у поновленні пенсії у зв`язку із визнанням його знову особою з інвалідністю на підставі ч.1 ст. 28 Закону №2262, оскільки станом на 22.12.2016 розмір пенсії не міг перевищувати 60 % грошового забезпечення позивача, що був визначений на підставі висновку від 14.12.1994 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Саме по собі визначення у протоколі формулювання про призначення, а не поновлення пенсії жодним чином не свідчить по порушення прав позивача на пенсійне забезпечення.

Водночас, не погоджуючись з діями відповідача щодо призначення з 22.12.2016 пенсії у зв`язку із визнанням його особою з інвалідністю, позивач звертаючись до суду з позовом просить визнати протиправними дії відповідача щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності та здійснити перерахунок поновленої виплати пенсії. До того ж, слід зазначити, що звертаючись до відповідача із заявою 12.01.2017 року позивач просив призначити або поновити виплату пенсію по інвалідності.

Таким чином, враховуючи чинне нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що підстави для визнання протиправними дій Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо поновлення виплати пенсії по інвалідності (ч. 1 ст. 28 Закону України №2262) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , пенсійна справа № , відсутні.

Наведення інших додаткових підстав для перерахунку пенсії під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та задоволення позову з цих підстав не відповідає вимогам статті 47 КАС України, яка надає позивачу право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, та частині п`ятій статті 308 КАС України, згідно з якою суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, суд апеляційної інстанції не вправі виходити за межі предмету та підстав позову, що розглядався судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2024 відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог до розгляду та повернуто її заявникові, з підстав її подання після початку розгляду справи по суті.

Також, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 2 191 268 грн 44 копійки, з огляду на наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст. З Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Отже, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.

При цьому, суд враховує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями зазначеного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. №159 (далі - Порядок), № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п. З Порядку № 195, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу вищезазначених норм права, встановлено, що компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п. З Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана у постанові від 16.04.2020 у справі за № 200/11292/19-а.

У даному випадку, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Слід також зазначити, що в постановах Верховного Суду від 10.07.2018 по справі №404/6317/16-а. від 11.07.2018 року по справі №487/6923/16-а", від 18.09.2018 по справі №522/535/17, від 25.10.2018 по справі №420/1410/17 зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплати компенсації спрямовані на майбутнє та є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованості поновленої виплати пенсії, оскільки на час вирішення спірних правовідносин перерахунок пенсії відповідачем не здійснено.

Щодо вимог відшкодування про витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн та стягнення судового збору у розмірі 13420,00 грн, суд зазначає наступне.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами ст.132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв`язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують понесення витрат на правничу допомогу позивачем, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання.

Доводи апеляційної скарги стосовно розгляду судом першої інстанції справи в порядку спрощеного проведення без виклику сторін, що є порушенням процесуального законодавства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в силу п.3 ч. 6 ст. 12 КАС України зазначена справа є справою незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагав проведення судового засідання з повідомленням сторін, з огляду на що відповідно до ст. 257 КАС України справа обґрунтовано розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Щодо доводів позивача про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, колегія суддів зауважує таке.

У ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України наведено вичерпний перелік порушеннь норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Такими підставами є: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Розгляд адміністративної справи понад установлений Кодексом адміністративного судочинства України строк, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.05.2024 по справі № 520/1209/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий