Справа № 420/18019/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18019/23

Суддя в суді першої інстанції Єфіменко К.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 про стягнення середнього грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, за період з 07 грудня 2019 року до 07 червня 2020 року, розміром 82 260,77 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції при обрахунку суми належного позивачу середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку після звільнення з військової служби, помилково враховано висновки Верховного Суду в аналогічних спорах, а як наслідок належним чином не визначено співмірності суми середнього заробітку з розміром невчасно виплаченої індексації грошового забезпечення.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Командувача ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 06 листопада 2019 року № 263 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 грудня 2019 року № 274 позивача виключено зі списків військової частини з 06 грудня 2019 року.

Станом на день звільнення та виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідачем не проведено розрахунків щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, у справі № 420/17039/21, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

При цьому, 29 серпня 2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, згідно рішення суду у справі № 420/17039/21, розміром 4 435,66 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року, у справі № 420/16180/22, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2023 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року, із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку, з урахуванням раніше виплаченої суми індексації.

В свою чергу, 20 червня 2023 року ОСОБА_1 отримав від Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року, розміром 77 935,17 грн.

Між тим, бажаючи стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звернення до суду), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звернення до суду), при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

При цьому, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, так як йому станом на день звільнення з військової служби не виплачено усіх сум індексації грошового забезпечення.

В даному випадку, позивач вважає, що він має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

При цьому із зібраних матеріалів у справі вбачається, що останнім днем служби позивача Військовій частині НОМЕР_1 є 06 грудня 2019 року.

Між тим, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, у справі № 420/17039/21, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2022 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

При цьому, 29 серпня 2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, згідно рішення суду у справі № 420/17039/21, розміром 4 435,66 грн.

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року, у справі № 420/16180/22, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2023 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 28 лютого 2018 року, із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку, з урахуванням раніше виплаченої суми індексації.

В свою чергу, 20 червня 2023 року Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, згідно рішення суду у справі № 420/16180/22, розміром 77 935,17 грн.

В свою чергу, суд першої інстанції, погоджуючись з доводами позивача про наявність у нього права на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби, стягнув з Військової частини НОМЕР_1 пропорційну отриманій виплаті індексації грошового забезпечення суму середнього заробітку, розміром 82 260,77 грн.

Між тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначати наступне.

В даному випадку, суб`єкт владних повноважень не оскаржує в межах доводів апеляційної скарги загальну суму середнього заробітку за 6 місяців, розміром 132 678,66 грн, обраховану судом першої інстанції.

В свою чергу, апелянт вважає, що судом першої інстанції при обрахунку суми належного позивачу середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку після звільнення належним чином не визначено співмірності суми середнього заробітку з розміром невчасно виплаченої індексації грошового забезпечення, так як нарахована сума, розміром 82 260,77 грн, є завищеною.

Між тим, з аналізу вищевикладених положень ст. 117 КЗпП України вбачається, що особа має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

В даному випадку, апелянт у своїх доводах керується правовими висновками Верховного Суду, згідно яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Проте, колегія суддів зазначає, що наведений у відповідних постановах Верховного Суду підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням попередньої редакції ст. 116 та ст. 117 КЗпП України, а тому такий підхід наразі не є актуальним.

Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду від 28 червня 2023 року (справа № 560/11489/22).

Так, на час ухвалення відповідних постанов Верховного Суду, ст. 117 КЗпП України діяла в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Між тим, запровадження законодавцем обмеження періоду за який працівникові передбачено виплату середнього заробітку у чинній редакції ст. 117 КЗпП України, на переконання колегії суддів, спрямоване на встановлення чіткого нормативного способу зменшення суми середнього заробітку.

Крім того, законодавцем передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум та якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З іншого боку, відповідні норми також передбачають обов`язок з виплати працівникові усієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо відповідний спір вирішено на користь працівника, або у разі відсутності спору про право на отримання та розмір таких виплат.

Між тим, колегія суддів враховує, що у межах спірних правовідносин позивач, спір щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення у бажаному позивачу розмірі вирішено повністю на користь позивача (справа № 420/16180/22).

Тому, колегія суддів вважає, що апелянтом помилково обраховано розмір середнього заробітку позивача на рівні 19 371,00 грн, із застосуванням підходу щодо зменшення суми середнього заробітку.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем самостійно обраховано в своїх позовних вимогах суму середнього заробітку у зменшеному розмірі, а як наслідок колегія суддів не вбачає правових підстав вважати помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі.

Між тим, судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог порушень матеріального і процесуального права не допущено, а наведені в скарзі відповідача доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Військову частину НОМЕР_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та скарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян