Справа № 755/7903/24
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/7903/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретарів: Бовкун М.В., Заведій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач ОСОБА_1, через представника - адвоката Чередніченка М.М., з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач, з урахуванням заяви про зміну позову, просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області номер 015484 від 24 квітня 2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1; визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про накладання адміністративного стягнення серія та номер ПН MKM 014879 від 24.04.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням процедури. Також позивач вказує на не наведення в рішенні доказів вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що рішення не відповідає вимогам законодавства України та вказує на відсутність підстав для його прийняття.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 травня 2024 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

10 травня 2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Чередніченком М.М. подано заяву про зміну предмету позову, прийняту судом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Чередніченко М.М. в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що позивачу не було надано перекладача, позивач є громадянином Молдови та розуміє лише румунську мову, а з матеріалів справи не вбачається, що залучена в якості відповідача особа володіє мовами для здійснення перекладу. Підписи на документах позивач проставляв за вказівкою. Крім того, позивачу не були роз`яснені права, він не міг скористатись правничою допомогою. Також представник зазначив, що позивач має дозвіл на працевлаштування. Наголошував на тому, що переклад позивачеві взагалі не здійснювався, особа, яка вказана перекладачем, була виділена позивачу роботодавцем для супроводу, її рівень володіння будь-якими мовами невідомий, а співробітники відповідача на власний розсуд залучили її перекладачем. Додатково пояснив, що позивач був впевнений, що роботодавець здійснює оформлення всіх необхідних документів.

Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - Мельник М.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що на час винесення оскаржуваних рішення та постанови позивач незаконно перебував на території України вже 42 дні, документів, які б підтверджували законність перебування в Україні не мав, за отриманням посвідок на тимчасове або постійне проживання в Україні не звертався. Зазначив, що перекладача привів із собою позивач, на документах є їх підписи. Підкреслив, що розуміння позивачем притягнення його до адміністративної відповідальності підтверджується сплатою ним штрафу. Додатково зазначив, що наявність у особи, яка залучається в якості перекладача, документів на підтвердження права здійснення перекладу діючим законодавством не передбачена.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом установлено, що за змістом наявних в матеріалах справи пояснень громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 24 квітня 2024 року, він прибув в Україну 22 січня 2024 року через ПП «Могилів-Подільський» автомобільним транспортом з метою працевлаштування, 06 березня 2024 року отримав дозвіл на застосування праці. З питань оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання, дозволу на імміграцію в Україну - не звертався. З питань продовження терміну перебування в Україні не подавався, набуття статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні до відповідних органів ДМС - не звертався.

24 квітня 2024 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 відносно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №014939 за ч. 2 ст. 203 КУпАП, який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

Того ж дня заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Петровим Д.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН КМК №014879 відносно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00грн. За змістом цієї постанови громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

Рішенням головного спеціаліста ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Кошинського А.Л. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства номер: 015484 від 24 квітня 2024 року, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22 травня 2024 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для його прийняття слугувало те, що 24 квітня 2024 року співробітниками ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області виявлено громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. У ході опитування громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 пояснив, що прибув в Україну 22 січня 2024 року через ПП «Могилів-Подільський» автомобільним транспортом з метою працевлаштування, 06 березня 2024 року отримав дозвіл на застосування праці. З метою дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, набуття статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів ДМС - не звертався.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. (ст. 10 КУпАП)

Іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України. (ст. 16 КУпАП)

Згідно положень ч.2 ст.203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Кодексом України про адміністративні правопорушення закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. У сукупності ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

За змістом статей 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

За змістом статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року №825, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1654/24186 (надалі Інструкція №1654/24186).

Згідно п. 2.1. вищевказаної інструкції, уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про затримання є працівники апарату ДМС України, головних управлінь (управлінь) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управлінь (відділів, секторів) міграційної служби у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).

У разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача (пункт 2.6 Інструкції №1654/24186).

Відповідно до ст.274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

Основним законодавчим актом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За визначенням ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 5 Розділу І Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до змісту п. 10 Розділу І Інструкції, рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду. Рішення суду про примусове видворення іноземця може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом. Після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

Слід зазначити, що згідно з приписами ч.1 ст.11 Закону України «Про засади державної мовної політики», основною мовою роботи, діловодства і документації органів державної влади та органів місцевого самоврядування є державна мова, отже згідно вимог чинного законодавства, розгляд справи та складання рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни здійснюється виключно українською мовою, а у разі, якщо особа не володіє нею - за участю перекладача.

Судом установлено, що протокол, постанова та рішення складені за встановленою формою українською мовою. Всі відомості, які вносилися до них, також викладені українською мовою (у тому числі текст зі змістом прав та обов`язків, які були роз`яснені позивачу) та у вигляді друкованого тексту.

З наявних в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення та оскаржуваного рішення, інших поданих сторонами документів жодним чином не вбачається, що позивач вільно володіє українською мовою та правилами її правопису.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №014939, його переклад зроблено усно за участі перекладача Белімової Софії Володимирівни . Підпис вказаної особи, як перекладача, міститься й на поясненнях позивача, а також у повідомленнях.

За наданої відповідачем копії скріншоту з додатку «ДІЯ» вбачається, що Белімова Софія Володимирівна документується за паспортом громадянина України.

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що вказана вище особа володіє румунською мовою на будь-якому рівні.

Отже, відповідач не надав доказів, які б підтвердили належне володіння вказаною в протоколі особою - Белімовою С.В. румунською та українською мовами.

Крім того, згідно пояснень представника відповідача, вказана вище особа прибула до ДМС разом із позивачем. При цьому представником позивача було повідомлено, що ця особа була виділена позивачу роботодавцем для супроводу.

У відповідності з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливість забезпечення права особи на перекладача. Крім того, права іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішнім законодавством України, а також у пункті 1 ст. 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв`язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у свої постановах від 08.07.2018 року у справі № 750/8187/16-а та від 04.03.2020 року у справі № 813/2417/18.

Отже, оцінюючи наведені вище докази суд ставить під сумнів розуміння позивачем мови, якою супроводжувалась процедура складання протоколу, винесення оскаржуваних постанови та рішення, як і розуміння особою, вказаною як перекладач, мови, якою вільно володіє позивач, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, адже порушення процедури вирішення питання про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни є безумовною підставою для скасування оскаржуваних постанови та рішення.

Більше того, за змістом оскаржуваного рішення, позивач прибув в Україну 22 січня 2024 року, оскаржувана постанова винесена 24 квітня 2024 року, як і оскаржуване рішення, отже на дату притягнення позивача до адміністративної відповідальності не сплили визначені ч.2 ст.203 КУпАП строки.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, статтею 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 78, 90, 241-246, 286, 288 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: м.Київ, вул. Березняківська, 4-А, ) про визнання протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області номер 015484 від 24 квітня 2024 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про накладання адміністративного стягнення серія та номер ПН MKM 014879 від 24 квітня 2024 року про накладання адміністративного стягнення за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано у десятиденний строк з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення рішення. Учасникам справи, які не були присутні під час проголошення, невідкладно надіслати копії рішення суду.

Суддя: