Справа № 420/11525/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №451о/с від 18 березня 2024 року «По особовому складу», виданий на виконання постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у адміністративній справі № 420/3952/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області з 16 квітня 2020 року;

стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із вирахуванням із відповідної суми належних до сплати податків і зборів;

допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області з 16 квітня 2020 року та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць з вирахуванням із відповідної суми належних до сплати податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 не погоджується з наказом Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2024 року № 451о/с «По особовому складу» і вважає його протиправним з огляду на те, що наказом Департаменту патрульної поліції від 07 грудня 2021 року № 1729о/с, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі № 420/3952/20 поновлено на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0132123) з 16 квітня 2020 року. Постановою Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 420/3952/20 касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

При цьому, представник позивача зауважує, що питання про поворот виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №420/3952/20 повинен був вирішувати Верховний Суд або Одеський окружний адміністративний суд за заявою Департаменту патрульної поліції. Проте Департамент патрульної поліції не звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі №420/3952/20. Водночас ні Верховний Суд, ні Одеський окружний адміністративний суд не ухвалю вали судових рішень про поворот виконання рішення Одеського окружного адміністратив ного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 420/3952/20, зокрема шляхом скасування нака зу про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Таким чином, на переконання представника позивача, Департамент патрульної поліції порушив встановлений процесуальний порядок повороту виконання судового рішення і видав протиправний наказ про скасування наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Представник відповідача наполягає на тому, що даний спір не є майнового характеру, а тому норми КАС України щодо повороту виконання рішення суду не підлягають застосування у спірних правовідносинах.

Також представник відповідача вказує, що наказом Департаменту патрульної поліції №451 о/с від 18.03.2024 скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 07.12.2021 №1729 про поновлення позивача на посаді на виконання постанови Верховного Суду від 07.03.2024 року у справі №420/3952/20, а не з власної ініціативи відповідача.

Разом з тим, покликаючись на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 23.11.2023 року у справі № 560/13552/21, від 23.11.2023 року у справі № 560/13552/21, представник відповідача вважає твердження позивача про відсутність правових підстав прийняття наказу ДПП №451 о/с від 18.03.2024 року такими, що суперечать чинному законодавству та висновкам Верховного Суду.

Також представником відповідача подано додаткові пояснення.

Ухвалою судді від 22.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 420/3952/20 касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2024 року № 451о/с «По особовому складу» на виконання постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року, серед іншого, скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 07 грудня 2021 року № 1729о/с про поновлення на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0132123) з 16 квітня 2020 року.

06 квітня 2024 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист Управління патрульної поліції в Одеській області від 18 березня 2024 року № 6608/41/13/02/01-24 «Про направлення витягу з наказу про звільнення», до якого було додано наказ Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2024 року № 451о/с «По особовому складу» та довідку № 368 від 13 березня 2024 року про отримані поліцейським предмети однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився.

Не погоджуючись з наказом Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2024 року № 451о/с позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; 12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.

Відповідно до положень ст. 23 Дисциплінарного статуту Національної поліції України строк дії дисциплінарних стягнень з моменту оголошення їх порушникові становить: звільнення зі служби в поліції - протягом трьох років.

Закінчення строку дії дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади не дає поліцейському права бути поновленим на посаді, з якої він був звільнений за порушення дисципліни.

Поліцейський, звільнений з поліції за вчинення дисциплінарного проступку, не може бути прийнятий на службу до поліції протягом трьох років з дня виконання наказу про звільнення.

Суд зазначає, що позивача звільнено зі служби в поліції наказом ДПП від 15 квітня 2020 року № 275о/с «Про особовий склад», відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 15 квітня 2020 року.

Як вже встановлено судом, 08 квітня 2020 року начальником ДПП прийнято наказ № 216 «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень», пунктом 6 якого до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Відповідно до наказу ДПП від 15 квітня 2020 року № 275о/с «Про особовий склад», ОСОБА_1 , відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Одеській області з 15 квітня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі № 420/3952/20 позов ОСОБА_1 до Національної поліції Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення на посаді. - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу Департаменту патрульної поліції від 08 квітня 2020 року № 216 «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 15 квітня 2020 року № 275 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 16 квітня 2020 року. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України самостійно здійснити нарахування та виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 16 квітня 2020 року по 29 жовтня 2021 року включно. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та в частині стягнення заробітної плати за один місяць. У решті позову відмовлено.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 07 грудня 2021 року № 1729о/с, серед іншого, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року у справі № 420/3952/20 поновлено на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0132123) з 16 квітня 2020 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі № 420/3952/20 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду 29 жовтня 2021 року змінено, викладено абзац п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 121 728 (сто двадцять одна тисяча сімсот двадцять вісім) гривень.» В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду 29 жовтня 2021 року залишено без змін.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 30 жовтня 2023 року №1459о/с призначено командиром роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_1 з 31 жовтня 2023 року.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 30 листопада 2023 року №1630о/с відповідно до ст. 81, 82 Закону України «Про національну поліцію», а також наказу МВС України від 12.03.2016 № 177 «Про затвердження Порядку присвоєння спеціальних звань поліції та позбавлення спеціальних звань», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04.04.2016 за №498/28628 присвоєно спеціальне звання капітан поліції ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 420/3952/20 касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 18 березня 2024 року № 451о/с «По особовому складу» на виконання постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року, серед іншого, скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 07 грудня 2021 року № 1729о/с про поновлення на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0132123) з 16 квітня 2020 року.

Таким чином, з огляду на проміжне рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року у справі №420/3952/20, ухвалені на користь ОСОБА_1 , Департамент патрульної поліції був зобов`язаний поновити його на посаді, а у подальшому повторно звільнити у зв`язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 07.03.2024 року у справі №420/3952/20, коли перестала існувати правова підстава для залишення його на посаді.

Однак, оскільки позивач на той час вже був звільнений зі служби в поліції згідно наказу від 15.04.2020 року №275о/с, тому наказом від 18.03.2024 року №451 о/с «По особовому складу» відповідачем скасовано наказ від 07.12.2021 року №1729о/с про поновлення на посаді з 16.04.2020 року, визначено зарахувати фактично відпрацьований час з 07.12.2021 року (дата наказу про поновлення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року у справі №420/3952/20) до 18.03.2024 року (дата звільнення згідно наказу від 18.03.2024 року №451о/с) до стажу служби в поліції.

Крім того, наказом від 18.03.2024 року №451о/с позивачу перераховано стаж служби в поліції з урахуванням правомірності звільнення з 16.04.2020 року, а саме до визначеного наказом від 15.04.2020 року №275о/с стажу 10 років 10 місяців 25 днів додано стаж за фактично відпрацьований час за період з 07.12.2021 року до 18.03.2024 року.

З урахуванням встановлених обставин, ОСОБА_1 мав бути звільнений зі служби в поліції ще на підставі наказу від 08.04.2020 року №216 «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень», законність якого була підтверджена у судовому порядку.

З огляду на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року у справі №420/3952/20, які згодом були скасовані, тимчасово до висновків Верховного Суду, права позивача мали бути захищені, зокрема шляхом поновлення його на посаді в органах поліції.

Однак, після того, як правова підстава поновлення позивача перестала існувати (скасування Верховним Судом рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року у справі №420/3952/20) обґрунтованих підстав вважати, що перебування позивача на службі в поліції з 16.04.2020 року було законним, немає.

Тобто, всі подальші правовідносини між позивачем та відповідачем після 15.04.2020 року виникали виключно на підставі ухвалюваних рішень у судових справах, поновлюючи і припиняючи трудові правовідносини між сторонами.

Таким чином, Департамент патрульної поліції у зв`язку з ухваленням Верховним Судом постанови від 07.03.2024 року у справі №420/3952/20 повинен був реалізувати припинення трудових правовідносин із ОСОБА_1 після закінчення касаційного перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року у справі №420/3952/20 виключно на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію», що й було здійснено шляхом прийняття наказу від 18.03.2024 року №451о/с.

Відповідно до ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Суд вважає безпідставними доводи позивача в обґрунтування позову, оскільки сам факт поновлення позивача на службі в поліції наказом від 07.12.2021 року №1729о/с, як вже зазначалось, був тимчасовим заходом з метою захисту його прав до того часу, поки Верховний Суд не підтвердив обґрунтованість та правомірність його звільнення з 15.04.2020 року.

Також, суд враховує, що фактично відпрацьований позивачем час з 07.12.2021 року до 18.03.2024 року оскаржуваним наказом зараховано до його стажу служби в поліції.

Що стосується посилань позивача, що відповідач порушив встановлений процесуальний порядок повороту виконання судового рішення і безпідставно скасував власні накази, суд зазначає таке.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 4, 5 ст. 380, ч. 1 ст. 381 КАС України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він закриває провадження у справі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Системний аналіз вищенаведених приписів процесуального законодавства надає підстави стверджувати, що метою інституту повороту виконання судового рішення є усунення наслідків скасованого рішення суду. Такий інститут спрямований на створення дієвих та ефективних гарантій дотримання прав та законних інтересів добросовісного боржника в разі виконання визнаного згодом судового рішення як помилковим.

Отже, інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Разом з цим, вирішальною правовою підставою для здійснення повороту судового рішення є скасування чи зміна вищестоящим судом вже виконаних судових рішень, а також реалізація скасованого рішення внаслідок одержання стороною майна. При цьому, передумовою для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у справі про стягнення коштів є встановлення факту перерахування таких коштів згідно рішення суду.

Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тобто, суд на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення, має задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

При цьому, оскаржуваний наказ від 18.03.2024 року №451о/с «По особовому складу» виданий Департаментом патрульної поліції на виконання постанови Верховного Суду від 07.03.2024 року у адміністративній справі №420/3952/20 не з метою захисту майнових прав, а через необхідність врегулювання належної підстави звільнення позивача зі служби в поліції у зв`язку з фактичним звільненням з 16.04.2020 року на підставі наказу від 15.04.2024 №275о/с.

Тому, в діях відповідача відсутні ознаки протиправності щодо врегулювання порядку звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Таким чином, наказ відповідача від 18.03.2024 року №451о/с не стосується повороту виконання судового рішення у справі №420/3952/20.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Третя особа: Департамент патрульної поліції (, адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048)

Суддя П.П. Марин

.