Справа № 260/10981/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/10981/23 пров. № А/857/11097/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Коваля Р.Й., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Закарпатської митниці та Товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Гаврилко С.Є. в порядку ч.4 ст.229 КАС України у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 22 квітня 2024 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" до Закарпатської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" (далі - ТзОВ "КТ Україна", Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Закарпатської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської митниці №7.7-08-3/28-13/28/5517 від 26.07.2023 про відмову у задоволенні звернення TзOB "КТ Україна" №138 від 03.07.2023 щодо надання дозволу на внесення змін до митних декларацій №UA305130/2022/016696 від 06.06.2022, №UА305130/2022/017371 від 09.06.2022, №UA305130/2022/018411 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018134 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018076 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017493 від 10.06.2022, №UA305130/2022/016727 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016726 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016725 від 06.06.2022, №UA305130/2022/015409 від 27.05.2022, №UА305130/2022/014776 від 24.05.2022, №UA305130/2022/014085 від 20.05.2022, №UA305130/2022/014775 від 24.05.2022, №UA305130/2022/012291 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012290 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012286 від 11.05.2022 відповідно до доданих до звернення заяв на внесення змін до митних декларацій №0307/1 від 03.07.2023, №0307/5 від 03.07.2023, №0307/12 від 03.07.2023, №0307/10 від 03.07.2023, №0307/11 від 03.07.2023, №0307/6 від 03.07.2023, №0307/2 від 03.07.2023, №0307/3 від 03.07.2023, №0307/4 від 03.07.2023, №0307/16 від 03.07.2023, №0307/14 від 03.07.2023, №0307/13 від 03.07.2023, №0307/15 від 03.07.2023, №0307/7 від 03.07.2023, №0307/8 від 03.07.2023, №0307/9 від 03.07.2023 та зобов`язати відповідача внести зміни до вказаних митних декларацій шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення Товариства заявами на внесення змін до них.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Скасовано оспорюване рішення в частині відмови у внесенні змін до митних декларацій, що зазначені в заяві ТзОВ "КТ Україна" №138 від 03.07.2023, які стосуються податку на додану вартість та зобов`язано відповідача внести зміни до митних декларацій, які стосуються податку на додану вартість, шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення TзOB "КТ Україна" №138 від 03.07.2023 заявами на внесення змін до митних декларацій. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали подала апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Закарпатська митниця зазначає, що з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації. Відповідно до п.34 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №450 від 21.05.2012 (далі - Положення №450), не дозволяється внесення змін до митної декларації, якщо з поданих документів не випливає, що відомості, зазначені у цій митній декларації необхідно змінювати. Водночас, п.37 Положення містить вичерпний перелік випадків заповнення та оформлення аркуша коригування, а фактичні обставини справи не вказують на жоден із наведених випадків. Зазначає, що п.3 постанови Кабінету Міністрів України №236 від 09.03.2022 "Деякі питання митного оформлення окремих товарів, що ввозяться на митну територію України у період дії воєнного стану" (далі - Постанова №236) (в редакції, чинній на дати митних оформлень) передбачено, що Державна митна служба чи визначений нею митний орган можуть здійснювати відстрочення сплати митних платежів під час ввезення на митну територію України товарів за переліком згідно з додатком до цієї постанови на підставі письмової заяви платника податків, поданої одночасно з митною декларацією. Пункт 5 Додатку до цієї постанови, посилається на Перелік товарів критичного імпорту, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №153 від 24.02.2022 "Про перелік товарів критичного імпорту", який в свою чергу містить посилання на товар за товарними групами УКТ ЗЕД 8467 та 8208, а також на товар за кодом УКТ ЗЕД . У зв`язку з цим та на підставі заяв позивача, митне оформлення було здійснено з відстроченням сплати митних платежів (ввізне мито та ПДВ) на загальну суму 3625769,16 грн. Пільга щодо звільнення від оподаткування, на яку посилається позивач, була запроваджена Законом України №2142-ІХ від 24.03.2022 та була скасована з 01.07.2022 згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування" №2325-IX від 21.06.2022. Відповідно до п.30.3, 30.4 ст.30 ПК України, платник податків вправі використати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії: платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги (крім податкових пільг з податку на додану вартість) чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету. Таким чином, незастосування позивачем податкової пільги протягом строку її дії, унеможливлює її застосування після законодавчого скасування пільги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Товариство зазначає, що у період з 11.05.2022 по 16.06.2022 позивачем до митного оформлення було подано товари в митному режимі "імпорт" за митними деклараціями №UA305130/2022/016696 від 06.06.2022, №UА305130/2022/017371 від 09,06.2022, №UA305130/2022/018411 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018134 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018076 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017493 від 10.06.2022, №UA305130/2022/016727 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016726 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016725 від 06.06.2022, №UA305130/2022/015409 від 27.05.2022, №UА305130/2022/014776 від 24.05.2022, №UA305130/2022/014085 від 20.05.2022, №UA305130/2022/014775 від 24.05.2022, №UA305130/2022/012291 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012290 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012286 від 11.05.2022. Зазначає, що під час оформлення таких декларацій, TзOB "КТ Україна" не врахувало ту обставину, що ввезення зазначених у них товарів на митну територію України та операції із їх постачання на митній території України були звільнені від оподаткування податком на додану вартість і від сплати ввізного мита. Так, у вказаних митних деклараціях в графах 47 та 36 представником декларанта відповідно були помилково визначені за кодом способу розрахунку "91" "Відстрочення грошових зобов`язань" замість "06" "Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування" та помилково не зазначені відомості про код обов`язкової преференції (податкової пільги) "224" зі сплати ввізного мита та податку на додану вартістю, а тому відмова відповідача у проведенні відповідних коригувань є протиправною. Також звертає увагу на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно встановив обставини у справі, а саме прирівняв (ототожнив) подання ТзОВ "КТ Україна" заяв щодо відстрочення сплати ввізного мита до відмови від використання податкової пільги сплати ввізного мита; неправильно застосував до спірних правовідносин п.30.4 ст.30 ПК України, зазначаючи, що подавши відповідну заяву, у тому числі й щодо відстрочення сплати такого мита, вважається, що платник податків скористався своїм правом щодо відмови від використання податкової пільги; не застосував до спірних правовідносин норми права: п. 32.1. ст. 32., п. 33.1. ст. 33., п. 33.2. ст. 33 ПК України щодо поняття та тривалості податкового періоду та п.56.21 ст.56 ПК України щодо подолання колізій у податкових правовідносинах, за наявності яких рішення приймається на користь платника податків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу Товариства без задоволення.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Закарпатської митниці слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Товариства задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 11.05.2022 по 16.06.2022 позивачем до митного оформлення було подано товар: "інструменти ручні з вмонтованим електричним двигуном" - товарна група за УКТ ЗЕД 8467, "ніж для обробки деревини" - товарна група за УКТ ЗЕД 8208, "захисні головні убори з пластмаси" код УКТ ЗЕД в митному режимі "імпорт" за митними деклараціями: № UA305130/2022/012286 від 11.05.2022; № UA305130/2022/012290 від 11.05.2022; № UA305130/2022/012291 від 11.05.2022; № UA305130/2022/014085 від 20.05.2022; № UA305130/2022/014775 від 24.05.2022; № UA305130/2022/014776 від 24.05.2022; № UA305130/2022/015409 від 27.05.2022; № UA305130/2022/016696 від 06.06.2022; № UA305130/2022/016725 від 06.06.2022; № UA305130/2022/016726 від 06.06.2022; № UA305130/2022/016727 від 06.06.2022; № UA305130/2022/017371 від 09.06.2022; № UA3 05130/2022/017493 від 10.06.2022; № UA305130/2022/018076 від 14.06.2022; № UA305130/2022/018134 від 14.06.2022; № UA305130/2022/018411 від 16.06.2022 (а.с.а.с. 22-53).

До кожної митної декларації позивачем було додано заяви про надання відстрочення сплати митних платежів, відповідно до яких позивач, з посиланням на Постанову №236 просив надати відстрочення сплати митних платежів та надав зобов`язання протягом 3-х місяців після закінчення або припинення воєнного стану у встановленому порядку сплатити належні суми митних платежів шляхом оформлення аркуша коригування.

Відомості про заяви позивача про відстрочення сплати митних платежів наведені в графі "44" кожної митної декларації.

Також, позивачем зазначено в підрозділі "СП" графи "47" митних декларацій код "91", що відповідно до Класифікатора способів розрахунку, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2012 відповідає "відстрочення грошових зобов`язань".

На підставі викладеного та у відповідності до вказаних заяв позивача, митне оформлення було здійснено з відстроченням сплати митних платежів (ввізне мито та ПДВ) на загальну суму 3625769,16 грн.

Позивач вказує, що при оформленні митних декларацій в графах "36" та "47" представником декларанта були помилково визначені код способу розрахунку "91" "Відстрочення грошових зобов`язань" замість "06" "Сума податку, нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування" та помилково не зазначені відомості про код обов`язкової преференції (податкової пільги) "224" зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість.

У зв`язку із чим, позивач звернувся до Закарпатської митниці із заявами на внесення змін до митних декларацій від 03.07.2023 № 0307/1, № 0307/5, № 0307/12, № 0307/10, № 0307/11, № 0307/6, № 0307/2, № 0307/3, № 0307/4, № 0307/16, № 0307/14, № 0307/13, № 0307/15, № 0307/7, № 0307/8, № 0307/9, які зводились до заміни відстрочки у сплаті митних платежів на повне звільнення від їх сплати.

Листом №7.7-08-3/28-13/28/5517 від 26.07.2023 Закарпатською митницею позивачу відмовлено в наданні дозволу на внесення змін до митних декларацій у зв`язку з тим, що підстави для внесення змін до митних декларацій відсутні, позаяк не використані позивачем податкові пільги не можуть бути перенесені на інші податкові періоди.

Вважаючи таку відмову протиправною, Товариство звернулося до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, внесених Законом №2142-ІХ, згідно яких позивач, як платник єдиного податку третьої групи, на момент оформлення спірних митних декларацій був звільнений від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України, а його реєстрація платником податку на додану вартість була призупиненою. Суд дійшов висновку про те, що ввозячи відповідний товар на митну територію України в період з 05.04.2022 по 01.07.2022 позивач, як платник єдиного податку третьої групи звільнявся, зокрема, від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України і такий платний не має права відмовитися від такої пільги. Реєстрація платником податку на додану вартість у цей період була призупиненою, а відтак позивач у спірному випадку не був суб`єктом справляння податку на додану вартість. Щодо вимоги позивача, які стосуються мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання ввізне мито, суд першої інстанції в контексті положень ПК України та Постанови № 236 зазначив, що платник податків може скористатися пільгою щодо, зокрема, мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання ввізного мито, подавши одночасно з митною декларацією відповідну заяву. Із урахуванням наведеного права платника податків щодо можливості не використовувати надану пільгу, окрім пільги з податку на додану вартість, подання відповідної заяви (в даному випадку відстрочення сплати митних платежів) суд вважав саме відмовою платника податків від наявної пільги.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану" № 2142-ІХ від 24.03.2022 (далі Закон України № 2142-ІХ) були внесені зміни зокрема, підпункт 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, викладено у новій редакції відповідно до якого платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, та при ввезенні товарів на митну територію України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою. Нова редакцію цього підпункту набрала чинності з 05 квітня 2022 року.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо перегляду окремих пільг з оподаткування" № 2325-IX від 21.06.2022 слова: "та при ввезенні товарів на митну територію України" із підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України виключено.

Вказані зміни набрали чинності 01.07.2022.

Таким чином, як вірно врахував суд першої інстанції, ввозячи відповідний товар на митну територію України в період з 05.04.2022 по 01.07.2022 платники єдиного податку третьої групи звільнялися від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг та при ввезенні товарів на митну територію України. Реєстрація платником податку на додану вартість у цей період була призупиненою.

Також, наказом Міністерства фінансів України № 114 від 07.04.2022 було затверджено зміни до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України та Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації та, зокрема, доповнено розділ І "Загальний (Імпорт)" рядком 136 відомостями про вказану пільгу зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість із кодом "224"

З матеріалів справи встановлено, що на момент митного оформлення товарів за зазначеними вище митними деклараціями позивач був зареєстрований платником єдиного податку третьої групи

Вказане підтверджується Витягом № 11730 від 12.04.2022 з реєстру платників єдиного податку (а.с. 17).

Таким чином, враховуючи зміни до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України, внесених Законом України № 2142-ІХ, позивач, як платник єдиного податку третьої групи, на момент оформлення митних декларацій був звільнений від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість при ввезенні товарів на митну територію України, а його реєстрація платником податку на додану вартість була призупиненою.

Можливість відстрочення сплати митних платежів передбачена п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 236 від 09.03.2022 Деякі питання митного оформлення окремих товарів, що ввозяться на митну територію України у період дії воєнного стану (далі Постанова КМУ № 236), відповідно до якого державна митна служба чи визначений нею митний орган можуть здійснювати відстрочення сплати митних платежів під час ввезення на митну територію України товарів за переліком згідно з додатком до цієї постанови.

В подальшому, як зазначалось вище, після прийняття Постанови №236 був прийнятий Закон №2142-IX, спеціальними нормами якого були внесені зміни до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, відповідно до якого платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, та при ввезенні товарів на митну територію України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою.

Наказом Міністерства фінансів України № 114 від 07.04.2022 було затверджено зміни до Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України та Класифікатора документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, зокрема, доповнено розділ I Загальний (Імпорт) рядком 136 відомостями про вказану пільгу зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість із кодом 224.

Як встановлено з матеріалів справи, протягом травня червня 2022 року під час дії вказаної податкової пільги Товариством було здійснене митне оформлення товарів за митними деклараціями: №UA305130/2022/016696 від 06.06.2022, №UA305130/2022/017371 від 09.06.2022, №UA305130/2022/018411 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018134 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018076 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017493 від 10.06.2022, №UA305130/2022/016727 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016726 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016725 від 06.06.2022, №UA305130/2022/015409 від 27.05.2022, №UA305130/2022/014776 від 24.05.2022, №UA305130/2022/014085 від 20.05.2022, №UA305130/2022/014775 від 24.05.2022, №UA305130/2022/012291 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012290 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012286 від 11.05.2022.

При цьому, колегія суддів зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин Товариство було зареєстроване платником єдиного податку третьої групи, що підтверджується Витягом № 11730 від 12.04.2022 з реєстру платників єдиного податку.

Таким чином, враховуючи зміни до підпункту 9.5 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, внесених Законом №2142-IX та відповідно до рядка 136 розділу I Загальний (Імпорт) Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України із змінами, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України № 114 від 07.04.2022, Товариство, як платник єдиного податку третьої групи, на момент виникнення спірних правовідносин мало право на пільгу з податку на додану вартість та право на пільгу зі сплати ввізного мита.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказана пільга зі сплати ввізного мита не надавалася індивідуально лише ТзОВ «КТ Україна», а стосується операцій із ввезення товарів на митну територію України в період дії цієї податкової пільги.

Згідно п.30.4. ст. 30 ПК України, платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги (крім податкових пільг з податку на додану вартість).

В контексті вказаної правової норми, суд першої інстанції помилково вважав, що у випадку наявності пільги, зокрема щодо ввізного мита, та подавши відповідну заяву, у тому числі й щодо відстрочення сплати такого мита, платник податків скористався своїм правом щодо відмови від використання податкової пільги.

Стосовно приведених висновків суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що право відмовитися від використання податкової пільги ( в даному випадку щодо ввізного мита) означає саме відповідну відмову платника податків (така як подання заяви).

Проте, суд першої інстанції помилково ототожнив подані Товариством заяви про відстрочення сплати митних платежів, як відмова від податкової пільги.

На переконання колегії суддів, будь-які аналогії та ототожнення до відмови від податкової пільги інших актів волевиявлення платника податків (таких як заяви про відстрочення, розстрочення податкового зобов`язання тощо) є безпідставним і суперечить п. 30.4. ст. 30 ПК України, норми якого не передбачають ніяких аналогій.

З матеріалів справи не встановлено, що позивач відмовився від використання податкових пільг, передбачених рядком 136 розділу I Загальний (Імпорт) Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України (код 224), в тому числі зі сплати ввізного мита.

Більше того, заяви про відмову від податкової пільги із сплати ввізного мита митному органу позивач не подавав, а відстрочені митним органом суми ввізного мита позивач не сплачував.

Підпунктом 17.1.4. п. 17.1 ст.17 ПК України передбачено, що платник податків має право користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом.

Поняття податкової визначене п. 30.1. ст. 30 ПК України, відповідно до якого податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Згідно п. 30.3. ст. 30 ПК України, платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Як вже було зазначено вище, пільга зі сплати ввізного мита не надавалася індивідуально Товариству, а стосується операцій із ввезення товарів на митну територію України в період дії вказаної податкової пільги.

Колегія суддів зазначає, що п. 56.21. ст. 56 ПК України прямо визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

В контексті вказаної правової норми колегія суддів враховує Верховного Суду, викладений у постанові від 05.10.2023 по справі № 300/2906/22, щодо застосування п.56.21 ст.56 ПК України, яким установлено шляхи подолання колізій у податкових правовідносинах, за наявності яких рішення приймається на користь платника податків (презумпція правомірності рішень платника податків).

Верховний Суд дійшов висновку про те, що сама юридична конструкція норми п.56.21 ст.56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких, платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду.

За змістом ч.7 ст.269 МК України, порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст.257, 260, 269 МК України та п.п.195.1.1 п.195.1 ст.195, п.200.8 ст.200 ПК України, було затверджено Положення №450, яке визначає вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом подання митної декларації, передбаченої для підприємств, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними.

Пунктом 37 цього Положення визначено, що після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом: подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом; заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа шляхом оформлення аркуша коригування здійснюється в порядку, що встановлюється Мінфіном. Після оформлення аркуша коригування його електронний примірник засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, вноситься до локальних баз даних митного органу і Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України посадовою особою митного органу, що його оформила, та передається спеціалізованим митним органом до відповідного органу державної податкової служби згідно з пунктом 32 цього Положення.

Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі: отримання митним органом інформації про перерахування декларантом до державного бюджету митних платежів у вигляді доплати або підтвердження Казначейством факту повернення з державного бюджету коштів після закінчення митного оформлення; необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією; необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа.

Тобто, аркуш коригування заповнюється та оформлюється, зокрема, при необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів.

Порядок оформлення аркуша коригування затверджено наказом Міністерства фінансів України №1145 від 06.11.2012 (далі - Порядок №1145), п.3 якого передбачено, що аркуш коригування складається у випадках, визначених п.37 Положення №450, посадовою особою митного органу, яким здійснювався випуск товарів за митною декларацією, у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня надходження до митного органу інформації про доплату (повернення) сум митних платежів або реєстрації заяви декларанта (уповноваженої особи) у митному органі.

Пунктом 12 Порядку №1145 визначено порядок заповнення аркуша коригування у випадку доплати або повернення митних платежів та штрафних санкцій.

Згідно п.34 Положення №450, не дозволяється : внесення змін до граф 1 (перший і другий підрозділи), 14, 37 (перший підрозділ) і 54 митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа; внесення змін або відкликання митної декларації у разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у цій митній декларації товарів; внесення змін до митної декларації, якщо з поданих документів не випливає, що відомості, зазначені у цій митній декларації, необхідно змінювати; внесення змін або відкликання митної декларації після надання декларанту або уповноваженій ним особі митним органом, якому подана така митна декларація, інформації про призначення митним органом митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення або перевірки документів на товари (крім випадків, коли після проведення зазначених митних формальностей порушень митних правил не виявлено); внесення змін до митної декларації або її відкликання у разі відсутності документів, що підтверджують необхідність внесення таких змін або її відкликання; внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа з метою подання відомостей у випадках, коли Митним кодексом України передбачена необхідність подання з цією метою додаткової декларації.

Отже, зміст наведених положень законодавства в сукупності свідчить про те, що до моменту завершення митного оформлення товарів, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення декларант має право вносити зміни до митної декларації, а митний орган може відмовити у їх внесенні лише в разі наявності певних передбачених для цього підстав (серед яких не передбачено можливості відмови у зв`язку з тим, що це стосується перерахунку митних платежів).

При цьому, норми пункту 37 Положення №450 не суперечать вимогам ст.269 МК України, а визначають лише порядок внесення таких змін, в тому числі у разі необхідності повернення декларанту митних платежів.

Вказане узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 31.03.2023 по справі №813/1046/15.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки спірні правовідносини позбавлені точного правового регулювання, а тому з урахуванням ч.6 ст.7 КАС України, слід застосувати п.37 Положення №450, який стосується заповнення та оформлення митним органом аркушу коригування у разі: необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності, правозастосовний орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права. Конституційний Суд України зазначає, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005). Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 № 17-рп/2010).

Як вказав ЄСПЛ у рішенні по справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії»). Крім того, ЄСПЛ зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

Вимога щодо «якості закону» та обов`язок суду застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону, який не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях ч.1 ст.57 Конституції України, яка встановлює, що кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.

Із цієї конституційної норми вбачається те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведене та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року по справі №260/10981/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" задовольнити повністю.

Скасувати рішення Закарпатської митниці №7.7-08-3/28-13/28/5517 від 26 липня 2023 року в частині відмови у внесенні змін до митних декларацій, що зазначені в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" №138 від 03 липня 2023 року, що стосуються ввізного мита.

Зобов`язати Закарпатську митницю внести зміни до митних декларацій №UA305130/2022/016696 від 06.06.2022, №UA305130/2022/017371 від 09.06.2022, №UA305130/2022/018411 від 16.06.2022, №UA305130/2022/018134 від 14.06.2022, №UA305130/2022/018076 від 14.06.2022, №UA305130/2022/017493 від 10.06.2022, №UA305130/2022/016727 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016726 від 06.06.2022, №UA305130/2022/016725 від 06.06.2022, №UA305130/2022/015409 від 27.05.2022, №UA305130/2022/014776 від 24.05.2022, №UA305130/2022/014085 від 20.05.2022, №UA305130/2022/014775 від 24.05.2022, №UА305130/2022/012291 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012290 від 11.05.2022, №UA305130/2022/012286 від 11.05.2022, що стосуються ввізного мита, шляхом виготовлення аркушів коригування згідно з доданими до звернення Товариством з обмеженою відповідальністю "КТ Україна" №138 від 03 липня 2023 року заявами на внесення змін до митних декларацій №0307/1 від 03.07.2023, №0307/5 від 03.07.2023, №0307/12 від 03.07.2023, №0307/10 від 03.07.2023, №0307/11 від 03.07.2023, №0307/6 від 03.07.2023, №0307/2 від 03.07.2023, №0307/3 від 03.07.2023, №0307/4 від 03.07.2023, №0307/16 від 03.07.2023, №0307/14 від 03.07.2023, №0307/13 від 03.07.2023, №0307/15 від 03.07.2023, №0307/7 від 03.07.2023, №0307/8 від 03.07.2023, №0307/9 від 03.07.2023.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року по справі №260/10981/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Р. Й. Коваль
С. П. Нос