Справа № 380/2376/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2376/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач, МО України), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 36 рішення МО України, оформлене Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов?язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №20/в від 03 листопада 2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII;

- зобов?язати МО України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв?язку із втратою професійної працездатності у розмірі 25 відсотків внаслідок травми, пов?язаної із захистом Батьківщини, що сталася 05.05.2022, на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААА №012492 від 12.04.2023 відповідно до Закону №2011-XII.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 та 22.09.2022 звільнений в запас та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. За результатом первинного огляду 12.04.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_3 №1 позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 25% внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 05.05.2022. У зв`язку з чим подав до відповідача заяву про виплату одноразової грошової допомоги та надав необхідні документи. ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 22.11.2023 №с/17971 повідомив, що комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.11.2023 №20/в, дійшла висновку про відмову в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини встановлено 12.04.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, що не відповідає підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Згідно із пунктом 7 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Позивача звільнено 22.09.2022, а ступніть втрати працездатності встановлено 12.04.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби. Позивачем не надав жодних доказів того, що він був позбавлений можливості вчасно звернутися за висновком про ступінь втрати працездатності, а також чи вживав всіх необхідних заходів для цього (оформлення нотаріально посвідченої довіреності для представника, надсилання документів поштою - тощо). Отже, оскільки ОСОБА_1 ступінь втрати працездатності встановлено 12.04.2023, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби 22.09.2022, то право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця не виникає. Вважає, що при розгляді справи за даним позовом до компетенції суду не належить право приймати рішення про зобов`язання МО України вчинити дії щодо призначення та виплати такої одноразової грошової допомоги, оскільки таке відноситься до дискреційних повноважень. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третьою особою надано пояснення, суть яких відповідає змісту відзиву на позовну заяву і полягає у відсутності у позивача права на спірну допомогу. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 02.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.

Відповідачем 21.02.2024 (вх. №13894) подано клопотання про залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яке задоволено ухвалою суду від 26.02.2024.

Відповідачем 27.02.2024 (вх. №15208) подано відзив на позовну заяву.

Позивачем 08.03.2024 (вх. №18259) подано відповідь на відзив.

Третьою особою 12.03.2024 (вх. №18946) подано пояснення по справи.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 №261 позивача було звільнено в запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні присини у звязку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків частини.

Відповідно до довідки огляду МСЕК серії 12 ААА №012492 від 12.04.2023 позивачу встановлено 25% втрати працездатності, причина: травма, пов`язана із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 18.04.2023 через ІНФОРМАЦІЯ_4 подав заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, до якої долучено такі документи: копію довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12 ААА №012492 від 12.04.2023; копію довідки про результати отримання травми №9239 від 10.11.2022; копію витягу з протоколу 16 РВЛК №261 від 13.02.2023; копію військового квитка серії НОМЕР_2 від 12.10.2011; копію наказу про звільнення з військової служби; копію паспорта та ідентифікаційного коду.

ІНФОРМАЦІЯ_5 16.05.2023 вказану заяву ОСОБА_1 з пакетом поданих ним документів супровідним листом №с/7967 направлено на адресу Департаменту соціального забезпечення МО України.

Як слідує з супровідного листа від 16.05.2023 №с/7967, ІНФОРМАЦІЯ_5 не надано передбачений пунктом 13 Порядку №975 висновок щодо можливості виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 , оскільки Командування вважає, що такий не має права на отримання грошової допомоги в розмірі 25% 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено відсоток втрати працездатності.

У наявній заяві позивача про згоду на збір та оброблення персональних даних від 18.04.2023 міститься власноручний напис ОСОБА_1 про те, що йому повідомлено про можливе неприйняття документів у зв`язку із проходженням МСЕК із запізненням після звільнення з військової служби.

Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за результатами розгляду заяви позивача ат долучених до неї документів 03.11.2023 відмовила в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з тих підстав, що встановлення ступеня втрати працездатності відбулося понад тримісячний термін після звільнення його з військової служби, передбаченого пунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вважаючи відмову відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою професійної працездатності протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантію військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до приписів частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ, законодавець виділяє три групи соціальних ризиків, з настанням яких виникає право відповідних категорій осіб на виплату одноразової грошової допомоги, а саме:

загибель (смерть) - пункти 1-3 частини другої статті 16 Закону;

інвалідність - пункти 4-6 частини другої статті 16 Закону;

втрата працездатності без встановлення інвалідності - пункти 7-9 частини другої статті 16 Закону.

Зокрема, відповідно до пункту 7 частини другої цієї статті 16 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що саме дата, яка зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, є моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2024 у справі № 280/8617/21, від 08.04.2024 у справі № 240/512/22, від 26.04.2024 у справі № 260/2081/23, від 08.05.2024 у справі № 240/17749/20.

Відповідно до абзацу пункту 7 Порядку № 975 ( в редакції, синній на момент виникнення спірних правовідносин) У разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Тобто, і Закон № 2011-XII, і Порядок № 975 однаково регулюють питання виникнення у особи права на призначення одноразової грошової допомоги у разі отримання травми під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, обмежуючи таке тримісячним строком після звільнення її з військової служби.

Застережень щодо відходу від цього строку з будь-яких причин ні Закон № 2011-XII, ні Порядок № 975 не містять.

Встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Судом встановлено, що обласною МСЕК №1 ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК №676 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25%, травма, пов`язана із захистом Батьківщини, дата встановлення страхового випадку згідно Витягу ВЛК №261 від 13.02.2023, що підтверджується довідкою серії 12 ААА № 012492 від 12.04.2023.

Як вказано у Витягу з протоколу засідання 16 Регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №261 від 13.02.2023, мінно-вибухова травма (05.05.2022) ОСОБА_1 підтверджена довідкою №9239 від 10.11.2022 командира в/ч НОМЕР_1 та військово-медичними документами і така травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та виключено зі списків частини НОМЕР_1 22.09.2022 на підставі наказу командира від 22.09.2022 №261.

Втрату 25% працездатності без встановлення йому інвалідності через отримання травми під час виконання обов`язків військової служби позивачу встановлено 12.04.2023 (довідка обласної МСЕК серії 12 ААА № 012492 від 12.04.2023), тобто через сім місяців після звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Встановлені судом на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів фактичні обставини дають підстави стверджувати, що встановлення позивачу ступеню втрати працездатності відбулося поза межами визначеного Законом № 2011-XII та Порядком № 975 присічного трьохмісячного строку після звільнення його з військової служби, з дотриманням якого законодавець пов`язує наявність права на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Ураховуючи викладене в сукупності, суд виснує про правомірність прийняття відповідачем рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вказаний обов`язок виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваному рішенню відповідача, суд дійшов висновку, що таке відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень і чинному законодавству, відповідач при його прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави визнання цього рішення протиправним та свідчить про безпідставність першої позовної вимоги, у задоволенні якої слід відмовити.

Друга позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги, тому ураховуючи висновок суду про безпідставність першої позовної вимоги, також не підлягає до задоволення.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (пр-т., Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, буд. 6, ), з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. П. Хома