Справа № 320/27996/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року № 320/27996/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Міністерства внутрішніх справ України

до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

І. Зміст позовних вимог

Міністерство внутрішніх справ України звернулось до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Старшого державного виконавця ОСОБА_1 від 14.11.2023 про накладання штрафу у розмірі 5 100,00 грн. у виконавчому провадженні № 69270641.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що дії Старшого державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови без з`ясування поважності причин невиконання рішення суду у справі № 580/1332/22 є такими, що не відповідають вимогам п. 1, 3 ст. 18 та ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», а отже оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

12.07.2024 від Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови здійснював заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

15.07.2024 від Міністерства внутрішніх справ України надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.07.2024 о 16:00.

09.07.2024 у судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи не з`явились.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з ч. 4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи строки розгляду справи, передбачені ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що неявка відповідача по справі не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами у справі.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ) перебував виконавчий лист № 580/1332/22 виданий 24.05.2022 Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності 19.11.2020, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 та здійснити її виплату.

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону, державним виконавцем 22.06.2022 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 69270641, в якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів. Копію постанови направлено боржнику до виконання, стягувачу до відома.

В ході проведення виконавчих дій, за адресою Міністерства внутрішніх справ України державним виконавцем неодноразово направлялися вимоги повідомити про стан виконання рішення суду, а також про заходи які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2022 у справі №580/1332/22 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.04.2022, державним виконавцем 21.11.2022 керуючись ст. 38 Закону прийнято постанову про зупинення виконавчого провадження.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 580/1332/22 від 06.07.2023 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року без змін.

Державним виконавцем відповідно до вимог ч. 5 ст. 35 Закону 05.10.2023 прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

30.10.2023 до Міністерства юстиції України надійшов лист від Позивача з повідомленням, що за інформацією відповідального структурного підрозділу апарату МВС матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги згідно із Порядком та умовами ОСОБА_2 на виконання судового рішення до МВС не надходили.

Згідно із заявою від 01.11.2023 встановлено, що стягувач ОСОБА_2 з вищезазначеною відповіддю Міністерства внутрішніх справ України не погоджується, тому звертається до Відділу з проханням застосувати заходи примусового виконання рішення у вигляді накладення штрафу на Міністерство внутрішніх справ України за невиконання рішення суду без поважних причин.

У зв`язку з вищенаведеним, а також тим, що станом на 14.11.2023 рішення суду залишилося невиконаним, державним виконавцем керуючись статтями 63, 75 Закону за невиконання без поважних причин рішення суду, прийнято постанову від 14.11.2023 про накладення штрафу на боржника Міністерство внутрішніх справ України на користь держави у розмірі 5100 грн. ВП 69270641.

Крім того, судом встановлено, що згідно інформації наведеної відповідачем у відзиві на позовну заяву, 18.04.2024 від боржника надійшла заява про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону з повідомленням, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду по справі № 580/1332/22, боржником було затверджено висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 .

З урахуванням вищевикладеного, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону 13.05.2024 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Не погоджуючись з винесеною постановою від 14.11.2023 про накладання штрафу у розмірі 5 100,00 грн. у виконавчому провадженні № 69270641, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Згідно зі ст. 1 Закону №1404-VII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1).

Відповідно до частини другої статті 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

VI. Оцінка суду

Суд встановив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі №580/1462/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення у встановленому порядку та спосіб з приводу документів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути документи ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у мотивувальній частині даного рішення.

Листом № К-5 від 19.01.2022 УМВС України в Черкаській області повідомлено, що відповідачем розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, надісланих на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у адміністративній справі № 580/1462/21. Листом ДФОП МВС України від 18.01.2021 № 1893/15-2022 повідомлено наступне. Під час розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 „Питання медико-соціальної експертизи", відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема повідомлено про те, що позивачу направлення на МСЕК в ДУ „ТМО МВС України по Черкаській області" не оформлялося та представники закладів охорони здоров`я МВС при проведенні медико-соціальної експертизи, до складу комісії не залучалися. Наявність зазначеної невідповідності матеріалів вимогам Положення унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення позивачці одноразової грошової допомоги. Ураховуючи викладене, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення позивачці одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України прийнято рішення про відмову та 14.01.2022 затверджено відповідний висновок.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач знову звернулася в суд з позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2023 у справі № 580/1332/22 позовні вимоги задоволені.

Визнані протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням II групи інвалідності відповідно до вимог ст. 23 Закону України Про міліцію та постанови Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення II групи інвалідності 19.11.2020, відповідно до статті 23 Закону України Про міліцію та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 та здійснити її виплату.

30.10.2023 до Міністерства юстиції України надійшов лист від Позивача з повідомленням, що за інформацією відповідального структурного підрозділу апарату МВС матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги згідно із Порядком та умовами ОСОБА_2 на виконання судового рішення до МВС не надходили.

З встановлених судом обставин вбачається що відповідачем не виконувалось вже другу судове рішення стосовно вимог прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

Згідно із заявою від 01.11.2023 стягувач ОСОБА_2 з вищезазначеною відповіддю Міністерства внутрішніх справ України не погодилася, тому звернулась до Відділу з проханням застосувати заходи примусового виконання рішення у вигляді накладення штрафу на Міністерство внутрішніх справ України за невиконання рішення суду без поважних причин.

На підставі вищенаведеного, та враховуючи, що станом на 14.11.2023 рішення суду залишилося невиконаним, державним виконавцем керуючись статтями 63, 75 Закону за невиконання без поважних причин рішення суду, прийнято постанову від 14.11.2023 про накладення штрафу на боржника Міністерство внутрішніх справ України на користь держави у розмірі 5100 грн. ВП 69270641.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1).

Відповідно до частини другої статті 63 Закону у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, Законом прямо передбачені повноваження державного виконавця на винесення постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення, які встановленні з метою здійснення достатніх дій для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов.

За результатами аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Законодавець закріпив імперативний обов`язок державного виконавця дотримуватись вимог Закону під час здійснення заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Застосування такого заходу реагування як накладання штрафу на боржника є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Оскільки, як зазначено вище, рішення суду добровільно боржником у зазначений строк виконано не було Відповідач застосував санкцію, а саме штраф за невиконання рішення суду.

Накладення штрафу є відповідальністю, яка наступає за невиконання рішення суду боржником, тому його скасування фактично звільняє боржника від відповідальності за невиконання рішення суду та порушень вимог статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до статті 15 Законом сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник.

Частиною четвертою статті 19 Закону вказано, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Судом встановлено, що до прийняття оскаржуваної постанови на адресу Відділу не надходило жодних документів, які слугують підставою для зупинення чи закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог Закону.

З урахуванням вищевикладеного, постанова про накладення штрафу від 14.11.2023 ВП № 39270641 винесена державним виконавцем відповідно до Закону, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На виконання наведених вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, спростовано позовні вимоги та аргументи позивача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду належні докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що позивачу відмовлено в позові, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 02.08.2024