Справа № 320/31933/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

31 липня 2024 року м. Київ № 320/31933/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Директора Департаменту консульської служби України Горяйнова Романа В`ячеславовича про притягнення до адміністративної відповідальності, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Директора Департаменту консульської служби України Горяйнова Романа В`ячеславовича, у якому просить суд (орфографія та пунктуація автора збережені):

- суб?єкта владних повноважень Директора Департаменту консульської служби МЗС України Романа В?ячеславовича Горяйнова у зв?язку з неналежним розглядом, поданої Заявником 04.10.2023 до МЗС України скарги, що є грубим порушенням Закону України «Про звернення громадян» притягнути до адміністративної відповідальності згідно ч.7 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Порушення права на інформацію та права на звернення), а також притягнути до адміністративної відповідальності за порушення вимог пунктів 1 та 2 абзацу першого частини першої статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» (Вимоги щодо прозорості та доступу до інформації);

- визнати таким, що не відповідає вимогам Наказу МЗС №605 від 24.12.2019 розгляд Директором Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 скарги ОСОБА_1 від 04.10.2023;

- визнати розгляд суб?єктом владних повноважень Директором Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 письмової скарги ОСОБА_1 від 04.10.2023 такою, що є розглянутою з перевищенням службових повноважень;

- зобов`язати Управління генерального секретаріату Міністерства закордонних справ України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 04.10.2023 у відповідності до Наказу МЗС України №605 від 24.12.2019;

- з огляду на те, що лист №71/19-091-143277 від 27.11.2023 підписаний суб?єктом владних повноважень, Директором Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 , складено та видано посадовою особою з перевищенням повноважень, а також з порушенням вимог, встановлених Законом України «Про звернення громадян» щодо порядку розгляду заяв, скарг, звернень громадян (перевищено встановлені законом строки на розгляд скарги, надано неповну та необґрунтовану відповідь на скаргу, скаржнику не надано письмової відповіді про результати розгляду заяви чи скарги, скаржнику не роз?яснено його право на оскарження прийнятого за результатами перевірки рішення та його порядок та ін.) визнати таким, що не відповідає закону;

- визнати такою, що є незаконною та не відповідає вимогам п. 11.3 Кодексу поведінки працівників, до функціональних обов`язків яких належить здійснення управління кордонами, затвердженого спільним Наказом МВС, МЗС, МФ України, Адміністрації ДПС України, Головним управління Державної служби України 05.07.2011 №330/151/809/434/146, бездіяльність суб`єкта владних повноважень Директора Департаменту консульської служби Горяйнова Романа В?ячеславовича МЗС України, яка виявилася у непринциповому реагуванню на факти неналежної поведінки підлеглих працівників, у тому числі за повідомленнями (зверненнями) громадян;

- визнати, що дії/бездіяльність суб?єкта владних повноважень Директора Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 при розгляді скарги від 04.10.2023 є протиправними, оскільки порушують норми Конституції України, законів України, посягають на права і свободи, честь і гідність інших людей та є порушенням Присяги державного службовця в частині ... дотримання Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина (ст. 36 Закону України про державну Службу);

- визнати практику Генерального консульства України в Гамбурзі - приймати документи осіб, які неспроможні пересуватися самостійно у зв?язку з тривалим розладом здоров?я, на нові паспорти для виїзду за кордон лише від законних представників такою, що є протизаконною, оскільки не відповідає вимогам Конституції України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

- зобов`язати МЗС України напротязі місяця зі дня винесення рішення суду по даній справі видати відповідний юридично-значимий документ в якому дипломатичні та консульські установи України за кордоном, в тому числі Німеччині, були б зобов?язані діяти відповідно до вимог Конституції України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та приймати від українських адвокатів документи на нові паспорти для виїзду за кордон в інтересах осіб, які неспроможні пересуватися самостійно у зв?язку з тривалим розладом здоров?я, та здійснювати в їх інтересах інші консульські дії;

- зобов`язати МЗС України створити належні, відповідно до вимог ч. 2. статті 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», умови для діяльності адвокатів України в закордонних консульських та дипломатичних установах України та забезпечити дотримання посадовими та службовими особами закордонних консульських та дипломатичних установах МЗС України за кордоном гарантій адвокатської діяльності.

- визнати вимоги службових осіб МЗС України (в т.ч. службових осіб Генерального консульства України в Гамбурзі) проставляти штамп «Апостиль» (Apostille) на німецьких офіційних документах, які подаються до дипломатичних та консульських установ України в Німеччині такими, що не відповідають нормам права України та вимогам ч 1. ст.1 «Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961 року»;

- зобов`язати МЗС України (в т.ч. Генеральне консульство України в Гамбурзі) приймати німецькі документи, видані офіційними органами, відповідно до вимог ч.1. ст. 1 «Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961 року без вимоги проставляти на них штамп «Апостиль»;

- визнати інформацію, розповсюджену Директором Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 в його листах щодо адвоката Володимира Сергійовича Шаповала, такою, що не відповідає дійсності та викладеною неправдиво, тобто містить в собі відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

- зобов`язати Директора Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 письмово спростувати поширену ними в листі від 09.11.2023 №61226/19-500-135239 та інших листах неправдиву щодо адвоката Володимира Сергійовича Шаповала інформацію та визнати їх нечинними, вибачитись перед адвокатом в письмовому вигляді, тобто в спосіб, яким цю неправдиву інформацію було розповсюджено;

- зобов`язати МЗС України вжити заходів для поновлення прав і свобод громадян, які були порушені унаслідок недодержання Директором Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 вимог законодавства України «Про звернення громадян» та протиправних дій / бездіяльності службових та посадових осіб Генерального консульства України в Гамбурзі, а саме Генерального консула Генерального консульства України в Гамбурзі Тибінки Ірини Ярославівни, віце-консула Генерального консульства України в Гамбурзі Антона Йосиповича Митника та консула Генерального консульства України в Гамбурзі Новицької Ольги Миколаївни, стосовно протиправних дій/бездіяльності і була подана скарга від 04.10.2023;

- зобов`язати МЗС України притягнути до дисциплінарної відповідальності посадових та службових осіб названих в скарзі ОСОБА_1 від 04.10.2023, які винні в невиконанні / неналежному виконанні своїх службових обов?язків щодо розгляду звернень громадян що призвело до порушення інших прав та інтересів громадян, а також призвело до порушення прав адвоката та втручання службової особи в діяльність адвоката.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Частиною першою ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Згідно із частиною першою ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів, а також їх розгляд в межах однієї юрисдикції.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про неможливість їх розгляду в межах однієї адміністративної справи.

Так, у пункті 2 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд "суб?єкта владних повноважень Директора Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_3 у зв?язку з неналежним розглядом, поданої Заявником 04.10.2023 до МЗС України скарги, що є грубим порушенням Закону України «Про звернення громадян» притягнути до адміністративної відповідальності згідно ч.7 статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Порушення права на інформацію та права на звернення) а також притягнути до адміністративної відповідальності за порушення вимог пунктів 1 та 2 абзацу першого частини першої статті 60 Закону України «Про запобігання корупції» (Вимоги щодо прозорості та доступу до інформації)".

У пункті 15 прохальної частини позовної заяви позивач просить суд "зобов`язати Директора Департаменту консульської служби МЗС України ОСОБА_2 письмово спростувати поширену ними в листі від 09.11.2023 №61226/19-500-135239 та інших листах неправдиву щодо адвоката Володимира Сергійовича Шаповала інформацію та визнати їх нечинними, вибачитись перед адвокатом в письмовому вигляді, тобто в спосіб, яким цю неправдиву інформацію було розповсюджено".

Суд зазначає, що позовна вимога, викладена у пункті 2 прохальної частини позовної заяви, стосується притягнення до адміністративної відповідальності та не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Позовна вимога, викладена у пункті 15 прохальної частини позовної заяви, пов`язана із захистом честі та гідності і також не може бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 750/052/16, а також Верховний Суд у постановах від 21.01.2021 у справі та від 05.06.2019 у справі № 758/6022/14-ц зазначив, що оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу), то всі справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими суб`єктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.04.2020 у справі № 280/1402/19 зауважила, що справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами КАСУ, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає суб`єкт владних повноважень.

Таким чином, позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги, які слід розглядати у порядку різного судочинства, що суперечить вимогам КАС України та є порушенням правила об`єднання позовних вимог.

При цьому, суд зауважує, що об`єднані позовні вимоги, які підсудні окружному адміністративному суду та місцевому загальному суду мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. При цьому, для з`ясування правомірності кожної з окремих оскаржуваних дій, є необхідним з`ясування значного обсягу різних обставин та передумов, що вочевидь свідчить про індивідуальний предмет доказування у кожному конкретному випадку.

Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог значно ускладнить розгляд справи.

Додатково суд звертає увагу на те, що позовна вимога, викладена у пункті 5 позовної заяви, адресована Управлінню генерального секретаріату Міністерства закордонних справ України; викладена у пункті 9 - Генеральному консульству України в Гамбурзі; викладені у пунктах 10, 11, 13, 16, 17 - МЗС України; а у пункті 12 - взагалі невизначеному колу осіб (службовим особам МЗС України (в т.ч. службовим особам Генерального консульства України в Гамбурзі) ), проте такі суб`єкти не визначені позивачем в якості відповідачів.

Таким чином позивачем у позовній заяві заявлено позовні вимоги, які підлягають розгляду за окремими порядками, встановленими КАС України, що свідчить про порушення правил об`єднання позовних вимог.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України відсутні.

Також суд зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом до Директора Департаменту консульської служби МЗС України Горяйнова Р.В., Генерального консула Генерального консульства України в Гамбурзі Тибінки І.Я., Віце консула Генерального консульства України в Гамбурзі Митника І.Й. Консула Генерального консульства України в Гамбурзі Новицької О.В. про визнання протиправною бездіяльності суб`єктів владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, усунення порушень права на звернення, усунення порушень права на адвокатську діяльність та притягнення правопорушника суб`єкта владних повноважень до адміністративної відповідальності за статтею 212-3 КУпАП.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 у справі №320/17168/24 позовну заяву повернуто позивачу.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою повернення позовної заяви стало порушення ОСОБА_1 правил об`єднання позовних вимог, встановлених статтею 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, у вищевказаному судовому рішенні так само викладений висновок про те, що заявлення позивачем в одному позові вищевказаних вимог не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, встановлених статтею 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суд зазначає, що ухвала Київського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 25.04.2024 у справі №320/17168/24 набрала законної сили та не була оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Статтею 129 Конституції України обов`язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена як одна з основних засад судочинства.

Відповідно до статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, відповідно до наведених законодавчих положень вищевказане судове рішення, яке набрало законної сили і в якому зафіксовано факт порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, є обов`язковим.

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Отже, мотиви для повернення позовної заяви, викладені у відповідній ухвалі суду, є обов`язковими для позивача та вказують на порядок звернення до суду, який встановлений законом та який не був дотриманий позивачем.

У разі незгоди з такими мотивами суду для повернення позовної заяви позивач має процесуальну можливість оскаржити таке судове рішення (ухвалу суду) в апеляційному порядку, а невикористання такої можливості, у свою чергу, свідчить про згоду позивача з правовими висновками суду.

Натомість, висновок суду про недотримання позивачем правил об`єднання позовних вимог під час звернення до суду не був спростований позивачем шляхом оскарження в апеляційному порядку вищевказаних ухвал, що свідчить або про його згоду з вказаним правовим висновком, або про бажання позивача здійснити маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями шляхом подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, з метою обрання конкретного судді для розгляду цієї справи, що, у свою чергу, є ознакою зловживання процесуальними правами.

Так, частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини другої цієї статті з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частинами третьою та четвертою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, за відсутністю підстав для застосування положень статті 172 КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що належний порядок звернення до суду полягає у необхідності поданні позивачем окремих позовів, які стосуються оскарження рішень контролюючого органу по відмові у реєстрації податкових накладних, складених за результатом господарських правовідносин з окремими контрагентами.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.