Справа № 280/4903/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 серпня 2024 року Справа № 280/4903/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 10.10.2023 №66 про відмову позивачу у призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період її роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003, у зв`язку із чим призначити та виплатити їй пенсію за віком з 25.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 03.10.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком та додала додаткові документи, у тому числі трудову книжку НОМЕР_1 для підтвердження стажу роботи. При зверненні за призначенням пенсії спеціалістом сервісного центру було досліджено надані позивачем документи, жодних повідомлень про необхідність надання додаткових документів для призначення пенсії не надавалось. Рішенням від 10.10.2023 №66 відповідачем у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у зв`язку із відмовою зарахувати до її стажу періоду роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003 за відсутності даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та до проведення перевірки. Проте донині жодної перевірки відповідачем здійснено не було, питання зарахування спірного періоду роботи до страховго стажу не вирішено. Позивач вважає рішення від 10.10.2023 №66 таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності дій і рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення та виклику сторін.

Відповідач у поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що 03.10.2023 позивачка звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 10.10.2023 № 66 у призначенні пенсії позивачці було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. За наданими документами страховий стаж становить 19 років 3 місяці 17 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить від 20 до 30 років. За розглядом документів до страхового стажу не зараховано період роботи в ТОВ АПП «Вікторія» з 19.12.1997 по 11.01.2000, оскільки відповідно до записів трудової книжки звільнення з роботи з цього підприємства значиться з 25.12.2003 р. За цей період відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу. Для зарахування вищезазначеного періоду до загального страхового стажу відповідно до записів в трудовій книжці, доцільно підтвердити додатковими документами (подати звіт СПОВ) або результатами перевірки, проведеної за заявою власника трудової книжки. Позивачка з заявою про перевірку та з додатковими документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не зверталась. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що 03.10.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення від 10.10.2023 №66 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до рішення від 10.10.2023 №66, пенсійний вік, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 63 роки. Вік заявника 63 роки 9 днів. Необхідний страховий стаж, визначений ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить від 20 до 30 років. Страховий стаж особи становить 19 років 3 місяці 17 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано періоди з 01.02.1979 по 25.02.1979, оскільки має місце виправлення дати на прийняття на роботу. Для врахування до страхового стажу вищезазначеного періоду необхідно надати уточнюючу довідку.

Не зараховано період роботи з 19.12.1997 по 11.01.2000, згідно довідки від 11.01.2000 №3, виданої ТОВ АПП «Вікторія», оскільки відповідно записів трудової книжки звільнення з роботи з цього підприємства значиться з 25.12.2003. За цей період відстуня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу. Зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів можливе за результатами перевірки.

Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу.

Позивач вважає рішення відповідача від 10.10.2023 №66 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування протиправним, у зв`язку з чим звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Згідно із ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон України №1058-IV) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Згідно з паспортом громадянина України позивач народилась 24.09.1960, тому на час звернення за призначенням пенсії за віком вона досягнула 63-річного віку, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058 наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Із змісту рішення про відмову в призначенні пенсії від 10.10.2023 №66 вбачається, що відповідачем зараховано 19 років 03 місяці 17 днів загального стажу позивача, у зарахуванні періоду її роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003, що складає 6 років 7 днів, відмовлено.

Причиною неврахування до стажу позивача періоду її роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003 є відсутність даних про сплату внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідним законодавством, що діяло раніше, є Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788, згідно із ст. 62 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Із змісту записів №17-18 трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 01.11.1977 вбачається, що 19.12.1997 її було прийнято на посаду реалізатора продовольчих товарів (наказ №37 від 19.12.1997) та звільнено з роботи 25.12.2003 за власним бажанням (наказ №64 від 25.12.2003).

Суд зазначає, що вказані вище записи трудової книжки позивача про періоди її роботи містять назву підприємств, де працювала позивач, записи про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, інформацію про дату і номери наказів, на підставі яких позивача було прийнято та звільнено з роботи. До того ж, зазначені вище записи трудової книжки позивача виконані акуратно, будь-які виправлення ці записи не містять, записи завірені печаткою підприємства.

Посилання відповідача на відсутність даних про сплату страхових внесків як на підставу для незарахування спірного періоду роботи позивача суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, згідно із якими несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Індивідуальні відомості про застраховану особу формуються на підставі звітності роботодавця та чинне законодавство не покладає на робітника відповідальність за ведення та заповнення звітності, тому позивач не міг впливати на заповнення підприємством звітності, на підставі якої формуються його індивідуальні відомості про застраховану особу.

Отже, незарахування вказаних періодів роботи позивача до її страхового стажу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки (п.3.1 Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 у справі №1-25/2010) який є одним з елементів верховенства права та згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є необґрунтованими, як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 10.10.2023 №66 є протиправним та таким, що не відповідає критеріям визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, дотримання яких перевіряє адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, внаслідок чого підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що період роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003 має бути зарахований до загального страхового стажу позивача. З урахуванням спірного періоду, страховий стаж позивача складає більше 25 років та буде достатнім для призначення їй пенсії за віком з 63-річного віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши докази по справі в їх сукупності за правилами статей 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем було порушено права позивача.

При цьому, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на установлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 10.10.2023 №66 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003, у зв`язку з чим призначити їй пенсію за віком з 25.09.2023.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 10.10.2023 №66 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 19.12.1997 по 25.12.2003, у зв`язку з чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 25.09.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова