Справа № 160/5923/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2024 рокуСправа №160/5923/24
04 березня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яка направлена поштовим зв`язком 26 лютого 2024 року, в якій просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на бездіяльність відповідачів щодо відмови у зарахуванні періоду роботи при призначенні пенсії позивачу, а саме періоду його роботи з 17.08.1992 по 29.08.2003 рр. на посаді плавильника в ВАТ «Норильський ГМК ім. А.П. Завенягіна» до загального та пільгового страхового стажу за Списком 1.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/5923/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №160/5923/24.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/5923/24. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
05 червня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача-2 надійшов відзив, в якому відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що позивачу з 25.01.2023 року згідно його заяви від 24.04.2023 року призначено пенсію по інвалідності, заява розглядалася відповідачем-3. Зазначає, що позивач не надав доказів сплати страхових внесків за спірний період роботи в російській федерації.
17 червня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що відповідач-3 призначив позивачу пенсію з 25.01.2023 року. 28.07.2023 року позивач звернувся до відпвоідача-1 із заявою про зарахування спірного періоду роботи до його стажу, на що відповідач листом від 25.08.202 3року відмовив, при цьому питання зарахування спірного стажу до пільгового стажу за Списком №1 не ставилося. Цей стаж не зараховано з огляду на вихід російської федерації з відповідної міжнародно-правової угоди, якою було врегульовано відповідні правовідносини. Також зазначає про наявність у нього дискреційних повноважень. Разом з відзивом надано матеріали пенсійної справи позивача.
01 липня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відпвоідача-3 надійшли засвідчені належним чином матеріали пенсійної справи позивача.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
В трудовій книжці позивача від 01.06.1991 року НОМЕР_2 в наявності наступні записи:
3) 17.08.1992 року прийнятий плавильником 4-го розряду плавильної дільниці №1 плавильного цеха мідного заводу;
5) 15.03.1996 року присвоєно п`ятий розряд плавильника;
7) 29.08.2003 року звільнений за власним бажанням згідно ст. 31 кодексу законів про працю російської федерації.
Довідка цього ж підприємства від 05.04.2012 року №52/78 містить відомості про заробіток позивача в період роботи на цьому підприємстві. Зазначено, що з відповідних сум з 01.01.1991 року здійснювалися відрахування в пенсійний фонд російської федерації згідно встановленим тарифам.
Наказом «Про завершення атестації робочих місць і затвердження її результатів» цього ж підприємства від 24.11.1995 року №39 затверджено результати атестації робочих місць. Згідно переліку №7а в плавильному цеху атестовано посади робітників, в т.ч. плавильників.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
13 березня 1992 року укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі Угода).
За ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно п. 2 ст. 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 13 Угоди встановлено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону №1788-XII, у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Статтею 26 Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV), яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.
Частиною першою ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
14 січня 1993 року підписано Угоду між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн (далі Урядова угода).
За ст. 1 Урядової угоди її дія поширюється на осіб (надалі іменуються - Працівники) та членів їх сімей, які є громадянами або постійно проживають на території однієї із Сторін (надалі іменуються - Сторона виїзду) та здійснюють свою трудову діяльність на умовах найму на території іншої Сторони (надалі іменуються - Сторона працевлаштування).
Статтею 6 Урядової угоди встановлено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші).
Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.
Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Сторонами визнаються дипломи, свідоцтва та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
За ст. 7 Урядової угоди питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
З огляду на зміст наведених вище положень нормативно-правових актів, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 22 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001р. «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російської федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.
Пунктом 1 статті 11 федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013р. передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в пенсійний фонд російської федерації.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про сплату страхових внесків суд зазначає наступне.
Згідно довідки від 05.04.2012 року №52/78 з заробітної плати позивача в спірний період проводилися відрахування в пенсійний фонд російської федерації.
Отже, стверджувана обставина спростовується наявними матеріалами справи.
Також, суд зазначає, що за положенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно п. 1.8 Порядку №22-1, у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія. Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
За п. 3.3 Порядку, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Згідно до п. 4.3. Порядку, створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Тобто, відповідач мав можливість витребувати у позивача додаткові докази що підтверджують стаж та витребувати необхідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб для оформлення пенсії, однак суду не надано інформації щодо витребування таких доказів, чим, на думку суду, відповідач порушив права позивача на належне підтвердження стажу для отримання пенсії.
Відсутність у територіального органу Пенсійного фонду України можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території російської федерації, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення.
Аналогічне правозастосування здійснено Третім апеляційним адміністративним судом у постановах від 26.03.2024 у справі №280/7278/23, від 08.11.2023 року у справі №340/859/23.
Отже, зауваження Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо сплати страхових внесків судом відхиляється.
Щодо довідки від 05.04.2012 року №52/78 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області висловило доводи в контексті положень ст. 40 Закону №1058-IV, однак матеріали справи не містять відомостей про звернення позивача в порядку цієї статті до відповідачів. Отже, наявна довідка оцінюється як доказ щодо підтвердження обставин, які входять до предмету доказування в цій справі (факт роботи на певній посаді у відповідний період, сплата в цей період страхових внесків і тд).
Щодо зауваження Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до змісту заяви позивача від 28.07.2023 року суд зазначає, що сам відповідач-1 ухилився від надання цієї заяви, попри витребування судом матеріалів пенсійної справи позивача та надання таких матеріалів суду. Водночас, на висновки суду в цій справі, в т.ч. їх повноту, ця обставина не впливає з огляду на зазначене далі по тексту. При цьому суд зауважує, що відповідач-1, діючи згідно вимог, встановлених у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не міг не зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи, щодо якого звернувся позивач, з підстав відсутності такого прохання, оскільки відповідач-1 має обов`язок обчислення стажу осіб згідно вимог законодавства. Умова обчислення стажу як пільгового виключно за проханням особи (а не в силу характеристик такого стажу та їх доведеності матеріалами пенсійної справи) законодавством України не передбачено. Отже, незалежно від прохання позивача, відповідач-1, розглядаючи заяву позивача від 28.07.2023 року щодо спірного періоду роботи, який одночасно відповідає умовам для обчислення його як пільгового, не міг не зарахувати такий період роботи і до пільгового стажу також, прохання позивача про такі дії не вимагається, оскільки йдеться про виконання відповідачем-1 вимог законодавства, що є його безумовним обов`язком.
Щодо значення припинення дії Угоди суд зазначає, що в цій справі йдеться про період роботи, який мав місце задовго до такого припинення, а в силу ст. 13 Угоди набуті пенсійні права не припиняються. Відповідно, сам по собі факт припинення дії Угоди не впливає на обсяг прав позивача.
Отже, перевірці підлягає факт здобуття позивачем відповідних прав як такий.
Усі надані позивачем докази містяться в матеріалах пенсійної справи, які надійшли від відповідача-1, тобто були в розпорядженні відповідачів при прийнятті відповідних рішень (передусім, довідки підприємства та трудова книжка позивача). Також жодним з відповідачів не заперечено перебування у їх розпорядженні доказів, наданих позивачем разом з позовною заявою.
При цьому спірний період роботи тривав з 17.08.1992 року по 29.08.2003 року. В цей період згідно законодавства російської федерації відповідна посада належала до Списку №1, що підтверджується довідкою від 05.04.2012 року №51/78. Цей період підлягає врахуванню для визначення права позивача на пенсію, в т.ч. пільгову, згідно ст. 6 Угоди. В свою чергу згідно ст. 6 Урядової угоди набутий стаж взаємно визнається сторонами. В Україні діяла та діє дотепер аналогічна система визначення права на пенсію з урахуванням набутого стажу, застосовуються Списки.
При цьому в наявності також відомості про проведення атестації відповідної посади, що вбачається з наказу від 24.11.1995 року №39. Результати цієї атестації в подальшому визнано згідно п. 3 постанови міністерства праці та соціального розвитку російської федерації від 14.03.1992 року №12.
Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Система правового регулювання відповідних суспільних відносин в російській федерації є тотожною, оскільки працівник також не є відповідальним суб`єктом за своєчасне проведення атестації робочих місць.
Отже, спірний період роботи позивача в російській федерації підлягає зарахуванню до його страхового та пільгового стажу за Списком №1.
Щодо способу захисту прав позивача.
Позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача-2. В ході судового розгляду справи не встановлено участь відповідача-2 в призначенні позивачу пенсії, відповідне рішення прийнято відповідачем-3. Отже, в задоволенні позовних вимог до відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належить відмовити.
Водночас, з метою ефективного захисту прав позивача, порушення яких встановлено в ході судового розгляду, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача-3 щодо неналежного обчислення стажу позивача, оскільки саме відповідач-3 здійснював таке обчислення і під час призначення позивачу пенсії не зарахував відповідний період роботи до стажу позивача.
Також позивач просив визнати протиправною відмову відповідача-1 у перерахунку пенсії позивача, адже позивач окремо звертався до відповідача-1 за таких перерахунком. Виходячи з вищезазначеного, ця відмова є протиправною.
Щодо суб`єкта, якого належить зобов`язати вчинити дії для відновлення прав позивача, суд зазначає, що позивач перебуває на обліку у відповідача-1, в зв`язку з чим ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язати саме відповідача-1 вчинити відповідні дії.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії.
У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Отже, втручання в дискреційні повноваження відповідачів відсутні, оскільки відсутній інший правомірний варіант поведінки.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 26.02.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 та відповідача-3 пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 періоду роботи з 17.08.1992 року по 29.08.2003 року при призначенні пенсії з 25.01.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 період роботи з 17.08.1992 року по 29.08.2003 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 25.01.2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко