Справа № 240/29575/23
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м. Житомир справа № 240/29575/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71) щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19376 грн 90 коп.;

- зобов`язати Державну установу «Коростенська виправна колонія (№71) здійснити виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19376 грн 90 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на час видання наказу про його звільнення він мав право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які він не отримав у період проходження служби. Згідно довідки відповідача №98 сума виплати грошової компенсації за належні йому до видачі предмети речового майна складає 19376,90 грн. Відтак, на думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність та порушив його право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву за змістом якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказав, що виплата зазначеної грошової компенсації за неотримані предмети речового майна на даний час неможлива у зв`язку з тим, що у відповідача наразі відсутні бюджетні кошти за призначенням для виплати вказаної грошової компенсації, а будь-які виплати бюджетної установи здійснюються лише в межах бюджетних асигнувань, та буде здійснено після надходження відповідних бюджетних коштів. Крім того, у відзиві відповідач виклав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав у серпні 2023 року, однак із цим позовом звернувся у жовтні 2023 року, пропустивши місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно доводів відзиву про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за неотримані предмети речового майна, тобто спір стосується виплати сум, що належали позивачу при звільненні.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, відповідно до наведених положень чинного законодавства, позивач може звернутися до суду у справі про виплату всіх сум, що належать йому при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до наказу начальника Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" від 19.07.2023 №104/ОС-23 позивача було звільнено зі служби з 31.07.2023 за власним бажанням.

Заяву про виплату коштів грошової компенсації за неотримані предмети речового майна позивачем подано відповідачу 23.08.2023.

Із позовом до суду про оскарження бездіяльності відповідача щодо невиплати коштів грошової компенсації за неотримані предмети речового майна позивач звернувся 13.0.2023, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду, тобто у межах тримісячного строку, що свідчить про відсутність пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)".

Наказом начальника Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" від 19.07.2023 №104/ОС-23 ОСОБА_1 було звільнено зі служби з 31.07.2023 за власним бажанням (на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію"). Календарна вислуга на день звільнення становить: 25 років 00 місяць 18 днів.

У серпні 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Листом відповідач надав копію атестата на предмети речового майна та довідку №98, відповідно до якої належна позивачу до виплати грошова компенсація за неотримане речове майно складає 19376,90 грн, однак не була виплачена.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-ІV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон №2713-ІV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до ч.5 ст.21 Закону №2713-ІV особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 (далі - Порядок №578).

Відповідно до п.22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення (п.27 Порядку №578).

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (п.60 Порядку №578).

Як свідчать матеріали справи, під час проходження служби в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)", належними до видачі предметами речового майна (форменим одягом), позивач забезпечений не був.

Під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення) (абзаци перший та другий пункту 27 Порядку №578).

З вищенаведених законодавчих приписів суд вбачає, що у разі звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, яке реалізується шляхом подання відповідної заяви (рапорту) за місцем проходження служби.

Отже такі особи після звільнення їх зі служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 (адміністративне провадження №К/9901/38716/18) та постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 (адміністративне провадження №К/9901/16211/19).

Зі змісту довідки Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" №98 нарахована позивачу компенсація за неотримані предмети речового майна становить 19376,90 грн.

Проте на момент звільнення позивача зі служби відповідачем не було виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Отже, станом на момент звільнення позивача зі служби за відповідачем обліковувалася заборгованість перед позивачем в сумі 19376,90 грн, яку відповідачем до цього часу виплачено не було.

Враховуючи зазначене, позивач має законне право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні, а тому відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Позовні вимоги зобов`язального характеру є похідними від визнання бездіяльності протиправною.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на користь позивача в сумі 19376,90 грн.

Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не спростовано факт наявності у позивача права на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та не підтверджено правомірності бездіяльності щодо невиплати такої компенсації, у зв`язку з чим суд задовольняє позов.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установу "Коростенська виправна колонія (№71)" (шосе Білокоровицьке, 4, м. Коростень,Житомирська обл., Коростенський р-н,11510, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19673,90 грн .

Зобов`язати Державну установу «Коростенська виправна колонія (№71) здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19376,90 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71) на користь ОСОБА_1 1073,60 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева