Справа № 500/1077/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/1077/24 пров. № А/857/13706/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року, головуючий суддя Подлісна І.М., ухвалене у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, ГУПФУ в Донецькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком; зарахувати до страхового стажу період роботи з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року в Бережанській міжгосподарській шляхо-будівельній ПМК №1; зобов`язати призначити пенсію за віком з дати звернення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за №1900-0204-8/5716 від 02.02.2024 року та рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 70 від 31 січня 2024 року повідомлено, про те, що період роботи з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року в Бережанській міжгосподарській шляхо-будівельній ПМК, який внесено у трудову книжку НОМЕР_1 видану від 19 лютого 1992 року зарахувати до страхового стажу немає підстав, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення не придатна для сприйняття, стаж за цей період може бути зарахований за даними довідки про заробітну плату №45 від 11.12.2020 року, але не увесь період.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 70 від 31 січня 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року в Бережанській міжгосподарській шляхо-будівельній ПМК №1, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19 лютого 1992 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Донецькій області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.02.1992 року з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення, є не придатною для сприйняття.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має право на призначення пенсії за віком при досягненні віку 65 років та за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2024 року по з 31 грудня 2024 року не менше 15-21 років.

24 січня 2024 року звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із заявою про призначення пенсії встановленої форми та відповідними документами (трудовою книжкою НОМЕР_1 від 19 лютого 1992 року, паспортом, ідентифікаційним кодом, архівними довідками та ін.)

Однак, листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за №1900-0204-8/5716 від 02.02.2024 року та рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 70 від 31 січня 2024 року повідомлено, про те, що період роботи з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року в Бережанській міжгосподарській шляхо-будівельній ПМК, який внесено у трудову книжку НОМЕР_1 , видану від 19 лютого 1992 року зарахувати до страхового стажу немає підстав, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення не придатна для сприйняття, стаж за цей період може бути зарахований за даними довідки про заробітну плату № 45 від 11.12.2020 року, але не увесь період.

Доказами, що підтверджують періоди роботи, які внесені у трудову книжку НОМЕР_1 від 19 лютого 1992 року є довідка Бережанської міжгосподарської шляхо-будівельної ПМК №1 № 45 від 11.12.2020 року.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року в Бережанській міжгосподарській шляхо-будівельній ПМК №1, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 19 лютого 1992 року, оскільки він не несе відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки печатку в трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція №58), встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.

Згідно із п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

З матеріалів справи слідує, що записами трудової книжки позивача підтверджено період його трудової діяльності з 19.02.1992 року по 15.11.1994 року в Бережанській міжгосподарській шляхо-будівельній ПМК, який внесено у трудову книжку НОМЕР_1 , видану від 19 лютого 1992 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що недоліки записів у трудовій книжці не може бути підставою для незарахування спірних періодів до його страхового стажу та позбавлення його права на пенсійне забезпечення.

Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначений відповідачем недолік не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів до страхового стажу позивача, що враховується при призначенні пенсії.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року у справі №500/1077/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич