Справа № 440/11887/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р. Справа № 440/11887/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 05.04.24 по справі № 440/11887/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з неотриманої пенсії за вересень-жовтень 2014 року в сумі 4250,74 грн у період з 08 лютого 2023 року по даний час та такою, що порушує терміни виплати йому пенсії у відповідності зі статей 52, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та статті 46, пункту 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманої пенсії за вислугу років за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 4250,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправне порушення Головними управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області термінів виплати заборгованості з неотриманої з вини відповідача пенсії за вересень жовтень 2014 року в сумі 4250,74 грн, що призвело до порушення права позивача на її отримання. Вважає безпідставним посилання відповідача на приписи постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території» № 1165 від 10.11.2021 (далі Порядок № 1165), як на підставу для невиплати спірної суми, що неправомірно, всупереч положенням статей 52, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 01.01.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) та статті 46, пункту 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), обмежує права позивача (внутрішньо переміщеної особи) на своєчасне та належне отримання пенсії за минулий період.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 по справі № 440/11887/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 4250,74 грн, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №440/7769/22.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 4250,74 грн, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №440/7769/22.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 4447,16 грн (чотири тисячі чотириста сорок сім гривень шістнадцять копійок), в т.ч. витрати зі сплати судового збору в сумі 3757,60 грн (три тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень шістдесят копійок) та витрати, що пов`язані із прибуттям до суду апеляційної інстанції, в сумі 689,56 грн (шістсот вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят шість копійок).

Клопотання позивача про негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 по справі № 440/11887/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2022 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 440/7769/22, ГУ ПФУ у Полтавській області проведено перерахунок пенсії позивача, за наслідками якого розмір доплати пенсії склав 4250,74 грн, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Полтавській області № 1600-0201-8/14738 від 01.03.2023 та доданим до нього розрахунком доплати пенсії за вислугу років на підставі Закону № 2262-ХІІ. Однак, у зв`язку з тим, що суми пенсії, нараховані внутрішньо переміщеним особам на виконання рішень суду обліковуються в Головних управліннях Пенсійного фонду України на умовах Порядку № 1165, такі суми підлягають виплаті за рахунок коштів державного бюджету України, виділених на відповідний рік.

Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів, викладених в останній, вважав їх безпідставними та необґрунтованими. Зауважив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження направлення до Пенсійного Фонду України документів на виплату належної позивачу пенсії за вересень жовтень 2014 року. Наполягав на протиправному застосуванні відповідачем приписів Порядку № 1165, оскільки нормативно правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, а тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно правовими актами вищої юридичної сили та відповідно не підлягають застосуванню у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV. Крім того, зазначив, що з огляду на проведений у 2023 році перерахунок пенсії та отримання відповідачем щомісячного фінансування з Пенсійного Фонду України за державною програмою Державного бюджету України на 2023 рік, пенсійний орган повинен здійснити спірну виплату пенсії за вересень-жовтень 2014 року у термін та спосіб, передбачений Законами України, проте цього не зробив та не надав доказів відсутності таких коштів.

У надісланих до суду апеляційної інстанції письмових поясненнях, ГУ ПФУ в Полтавській області наполягало на відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відповідачем вчинено всі необхідні дії, спрямовані на виконання рішення суду у справі № 440/7769/22, однак в силу приписів Порядку № 1165, виплата коштів на виконання вищезазначеного рішення суду буде здійснена позивачу в межах бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" /а.с. 39, 139-142/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 440/7769/22 /а.с. 52-55/ позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не нарахування та не виплати належної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за вересень - жовтень 2014 року;

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року по справі № 440/7769/22 /а.с. 58-60/ апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року по справі № 440/7769/22 залишено без змін.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 440/7769/22 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у вказаній справі ГУ ПФУ в Полтавській області проведено перерахунок пенсії позивача, за наслідками якого розмір доплати пенсії склав 4250,74 грн, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Полтавській області № 1600-0201-8/14738 від 01 березня 2023 року /а.с. 134-зворот/ та доданим до нього розрахунком доплати пенсії за вислугу років на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб /а.с. 134/.

Відповідно до витягу з ПВП ДКГ /а.с. 135/ до переліку рішень отримувача ОСОБА_1 «тип рішення : 01- Виплата за минулий період» внесено, зокрема, рішення № 25955 (статус діюче), сума рішення - 4250,74 грн, створено 03 травня 2023 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27 лютого 2023 року № 1600-0404-5/13699 /а.с. 133/ повідомлено Пенсійному фонду України, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року за № 440/7769/22 Головним управлінням було нараховано заборгованість гр. ОСОБА_1 за вересень-жовтень 2014 на суму 4250,74 грн. Враховуючи резолютивну частину рішення суду від 02 листопада 2022 року, просить розглянути питання виплати заборгованості пенсії, нарахованої на виконання рішення суду.

Листом Пенсійного фонду України від 30 березня 2023 року №2800-030203-9/17050 /а.с. 133-зворот/ повідомлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області запит від 27 лютого 2023 року № 1600-0404-5/13699, що пенсійне забезпечення внутрішньо переміщених осіб здійснюється згідно з чинним законодавством, у тому числі з урахуванням вимог Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб та постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Облік фінансових зобов`язань, що виникають внаслідок нарахування коштів на виконання судових рішень, здійснюється в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах). Суми пенсії, нараховані внутрішньо переміщеним особам на виконання рішень суду, обліковуються в Головних управліннях Пенсійного фонду України та підлягають виплаті на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території. Водночас проінформовано, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №440/7769/22 (далі рішення суду) необхідно скасувати атестат про зняття з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання від 26 серпня 2014 року № 4461/03-23/1 та сформувати новий з урахуванням проведених нарахувань на виконання рішення суду.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати заборгованості з неотриманої пенсії за вересень-жовтень 2014 року в сумі 4250,74 грн у період з 08 лютого 2023 року по даний час, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості оскільки нарахована на виконання судового рішення сума пенсії в 4250,74 грн позивачу виплачена не була за відсутності законних підстав.

При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 4250,74 грн, нарахованої на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №440/7769/22.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

В силу приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Статтею 8 Закону України Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

За приписами статті 47 Закону 1058-VI, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Стаття 46 Закону № 1058-VI регулює правовідносини, що виникають під час виплати пенсії за минулий час: нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрат.

Виключно цим Законом № 1058-IV визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (стаття 5 Закону №1058-IV).

Колегією суддів встановлено, що відповідач фактично визнає ту обставину, що пенсійні кошти за спірний період нараховані та обліковані в органі Пенсійного фонду, як заборгованість по виплаті пенсії, однак з посиланням на Порядок № 1165 апелянт наполягає на тому, що виплату таких коштів буде здійснено при їх надходженні з Державного бюджету України до бюджету Пенсійного фонду України.

З цього приводу слід зазначити, що відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку № 1165, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виконання вищезазначених приписів Порядку № 1165 відповідачем, а саме, в частині обліку сум пенсійних виплат за минулий період, формування переліку отримувачів виплат за минулий період та включення позивача до переліку осіб, яким буде проведена виплата згідно з Порядком № 1165, у відповідні роки, а також звернення за отриманням додаткового фінансування.

Крім того, Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом № 1058-IV, разом з цим, його положення жодним чином не перешкоджають вирішенню питання отримання заборгованості з пенсій в судовому порядку на користь відповідних отримувачів.

Колегія суддів наголошує, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058-IV, положеннями якого не передбачено будь-яких відмінностей виплати заборгованості по пенсії пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, у порівнянні з іншими пенсіонерами.

Слід зауважити, що положення Порядку № 1165 обмежують осіб, які належать до ВПО та пенсіонерів, які змінили місця проживання у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такими, що призводять до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку, а також порушують принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Аналогічну правову позицію викладено в зразковій справі №805/402/18-а, а також, постановах Верховного суду від 14.03.2018 у справі №243/6815/17, від 06.03.2018 у справі №243/6753/17, від 26.06.2018 у справі №185/5578/17, від 04.07.2018 у справі № 185/9746/16-а.

Окремо слід зазначити, що закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

При цьому, відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Колегія суддів наголошує, що Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Враховуючи, що Порядок № 1165 не є законом, а є підзаконними нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу та значно звужує встановлене законодавством право позивача на отримання належних йому пенсійних виплат, застосування його приписів відповідачем у спірних правовідносинах є вочевидь протиправним.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно суспільний інтерес; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у пунктах 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини "Лелас проти Хорватії" Суд звертав увагу на те, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Іншими словами, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу".

У справі "Рисовський проти України" Європейський Суд з прав людини "... підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…".

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

У межах спірних правовідносин судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з неотриманої пенсії за вересень-жовтень 2014 року в сумі 4250,74 грн, а відтак, така невиплата є втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсійної виплати.

Таким чином, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з неотриманої пенсії за вересень-жовтень 2014 року в сумі 4250,74 грн, порушує право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом 1058-IV підлягає визнанню протиправною.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Отже, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з неотриманої пенсії за вислугу років за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 4250,74 грн.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про додержання судом першої інстанції при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 по справі № 440/11887/23 норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не змінює судове рішення підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2024 по справі № 440/11887/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова І.С. Чалий