Справа № 440/3006/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/3006/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Чутівської селищної ради, Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення Нацсоцслужби, Управління у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Чутівської селищної ради, Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення Нацсоцслужби, Управління у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації, у якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у непризначенні, ненарахуванні та невиплаті їй та її дітям допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі згідно із Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" відповідно до заяви від 08.08.2023 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Полтавської РДА (Чутівський відділ №9) від 18.09.2023 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання;

зобов`язати відповідача здійснити призначення, нарахування та виплатити з 08.08.2023 ОСОБА_1 та її двом малолітнім дітям допомогу на проживання як внутрішньо переміщеним особам згідно із Порядком №332 відповідно до заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, поданої 08.08.2023;

стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн, яка спричинена неправомірними діями Управління соцзахисту.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що у серпні 2023 року вона разом з двома малолітніми дітьми була вимушена повторно покинути місце проживання у зв`язку із бойовими діями на території Борівської селищної територіальної громади (Харківська область) та 08.08.2023 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у Вільхуватському старостинському окрузі Чутівської селищної ради Полтавської області. За зверненням позивача щодо призначення допомоги переміщеним особам на проживання, орган соціального захисту населення відмовив у її призначенні, оскільки особа звертається за допомогою не вперше.

2. Позиція відповідачів та третіх осіб.

Управління у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації у наданих до суду письмових поясненнях наполягало на відмові у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що у силу Порядку №332 повторне призначення виплат можливе лише особам, які внесені до переліку осіб, які евакуюються, що формується обласною державною (військовою) адміністрацією, тоді як позивач разом з дітьми залишили місце проживання за власним рішенням /а.с. 31-33/.

Представник Національної соціальної сервісної служби України у письмових поясненнях зауважив, що порядок призначення та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 та ним чітко визначені підстави та умови отримання спірної допомоги /а.с. 42-47/.

Відділ соціального захисту населення виконавчого комітету Чутівської селищної ради у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки він не є належним відповідачем у справі, призначення та виплата допомоги на проживання ВПО не входить до повноважень Відділу /а.с. 76-78/.

Представник Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації у відзиві на позов наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що позивач із заявою про призначення допомоги на проживання ВПО у серпні 2023 року звернулась вдруге, у 2022 році вже отримувала відповідну допомогу, а тому не має права на її призначення /а.с. 94-96/.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалами Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 позивача звільнено від сплати судового збору, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, з урахуванням чого розгляд справи розпочато спочатку. Крім того, суд витребував від Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації відомості про звернення ОСОБА_1 за призначенням допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам разом з доказами розгляду цих звернень.

Ухвалою від 30.04.2024 суд повторно витребував від Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації відомості про звернення ОСОБА_1 за призначенням допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам разом з доказами розгляду цих звернень.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Обставини справи

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 17/.

Місце проживання позивача з 19.05.2011 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 18/.

Позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копіями свідоцтв про народження /а.с. 13, у т.ч. зі звороту/.

08.08.2023 позивач разом з двома малолітніми дітьми зареєстровані як внутрішньо переміщені особи у с. Вільхуватка Полтавського району Полтавської області, що підтверджено копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб /а.с. 14, 15/.

За зверненням позивача (заява від 08.08.2023) щодо надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації рішенням від 22.08.2023 №-2023-1 відмовило у призначенні допомоги переміщеним особам на проживання, оскільки особа звернулась за допомогою ВПО не вперше /а.с. 99, зі звороту/.

Скарга ОСОБА_1 щодо відмови у призначенні допомоги ВПО розглянута по суті Управлінням у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації, яке листом від 08.01.2024 вих.№Г-01-05/9 роз`яснило ОСОБА_1 порядок призначення спірної допомоги /а.с. 50-53, 54-55/.

Не погодившись з відмовою у призначення допомоги на проживання, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

У силу абзацу першого частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 4 Закону №1706-VII визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з частинами другою, третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі - Постанова №505).

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", якою був затверджений Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332), Постанова №505 втратила чинність.

Пунктами 2, 3 Порядку №332 (в первісній редакції) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 №457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" пункт 3 Порядку №332 було доповнено абзацами такого змісту:

"Починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій".

01.08.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 31.07.2023 №789 "Про внесення змін до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", відповідно до якої:

абзац перший викладено в такій редакції:

"2. З 1 серпня 2023 р. допомога призначається на шість місяців внутрішньо переміщеній особі, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця внутрішньо переміщеній особі або уповноваженій особі на внутрішньо переміщену особу у випадку недієздатності отримувача або дитину (далі - уповноважена особа) у такому розмірі:";

абзац четвертий викласти в такій редакції:

"Допомога призначається на кожну внутрішньо переміщену особу (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб".

"2. Пункт 3 викладено в редакції:

"З 1 листопада 2023 р. допомога призначається на шість місяців на сім`ю, яка вперше звернулася за призначенням допомоги, та виплачується щомісяця одному з членів сім`ї (далі - уповноважена особа) у такому розмірі: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога призначається на кожного члена сім`ї (далі - отримувач), відомості про якого включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Допомога призначається за повний місяць, у якому уповноважена особа звернулася за її наданням, незалежно від дати такого звернення.

До складу сім`ї уповноваженої особи включаються (незалежно від наявності відомостей щодо включення їх до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб) чоловік, дружина, діти, прийомні діти, діти, які виховуються батьками-вихователями в дитячих будинках сімейного типу, усиновлені діти, діти, над якими встановлено опіку або піклування, а також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (зокрема у період між завершенням навчання в одному із зазначених закладів освіти і вступом до іншого закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем і продовженням навчання за іншим рівнем за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців) до досягнення 23 років і не мають власних сімей; діти з інвалідністю після досягнення ними 18-річного віку до визнання їх особами з інвалідністю з дитинства I та II групи; не перебувають в шлюбі повнолітні діти; визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи, які проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одинокою особою з інвалідністю I групи та доглядає за нею; жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі, але проживають однією сім`єю і мають спільних дітей, та/або особи, які встановили у судовому порядку факт проживання однією сім`єю. Членом сім`ї може вважатися одинока особа, а також неповнолітня дитина, якщо така особа не входить до складу сім`ї.

Склад сім`ї уповноваженої особи визначається на дату звернення за призначенням допомоги.

До складу сім`ї уповноваженої особи не включаються:

особа, яка перебуває на повному державному утриманні;

особа, яка представляє інтереси дитини (переміщеної без супроводження законного представника) та перебуває з дитиною у сімейних, родинних відносинах (баба, дід, прабаба, прадід, повнолітні брат, сестра, тітка, дядько, вітчим, мачуха), але не є внутрішньо переміщеною особою, за наявності виданого службою у справах дітей за місцем звернення документа, що підтверджує такі відносини з дитиною;

особа, яку батьки або інші законні представники уповноважили супроводжувати дитину, що підтверджується письмовою заявою одного із законних представників, завіреною органом опіки та піклування;

особа, у сім`ю якої влаштовано дитину, яка залишилася без батьківського піклування (за наявності копії наказу служби у справах дітей про тимчасове влаштування);

особа, яка разом не проживає із отримувачем та не пов`язана з ним спільним побутом, що підтверджено документально, або перебуває за кордоном/зникла безвісти/депортована за межі України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709 "Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб" внесено зміни до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам". Зокрема, абзацом п`ятим пункту 1 установлено, що з 1 серпня 2023 року виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам не продовжується особам, які повернулися до покинутого місця проживання на територіях, включених до переліку територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для призначення та виплати з серпня 2023 року допомоги на проживання на підставі Порядку №332 позивачу та двом її малолітнім дітям, які є внутрішньо переміщеними особами.

Позивач не заперечує, що вона разом з двома малолітніми дітьми перебували на обліку як внутрішньо переміщені особи: з 12.04.2022 у Новоукраїнському районі Кіровоградської області (довідка №3514-); з 08.06.2022 у Роменському районі Сумської області (довідка № 5921-); 02.04.2023 зняті з обліку самостійно, оскільки мали можливість повернутися до місця постійного проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

У серпні 2023 року позивач разом з дітьми були вимушені покинути своє місце проживання у зв`язку із бойовими діями на території Борівської селищної територіальної громади.

Суд зауважує, що на момент звернення позивача до відповідача за призначенням допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі у зв`язку з повторним переміщенням (08.08.2023) діяли приписи пункту 5 Порядку №332, згідно з якими допомога призначається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися (повторно перемістилися) з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації.

При цьому будь-яких додаткових умов щодо призначення допомоги внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися повторно, в зазначеній редакції Порядку №332, яка діяла з 01.08.2023 по 21.11.2023 не визначено.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, Борівська селищна територіальна громада входить у Перелік таких територій за кодом UA0042831, починаючи із 04.10.2022, як дата виникнення можливості бойових дій та без дати припинення можливості бойових дій.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації рішенням від 22.08.2023 №-2023-1 безпідставно відмовило у призначенні ОСОБА_1 та її малолітнім дітям допомоги переміщеним особам на проживання.

Позивач у поданій до суду позовній заяві просила визнати протиправною бездіяльність Відділу соціального захисту населення виконавчого комітету Чутівської селищної ради, яка полягає у непризначенні, ненарахуванні та невиплаті їй та її дітям допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі згідно із Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" відповідно до заяви від 08.08.2023 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Полтавської РДА (Чутівський відділ №9) від 18.09.2023 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Правила адміністративного судочинства допускають випадки, коли суд може вийти за межі вимог позову, зокрема, у випадку, якщо спосіб захисту, який пропонує позивач, є недостатнім або неправильно ним обраним для повного та ефективного захисту його прав, свобод та інтересів.

Так, відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, що пов`язано з публічно-правовим характером спірних відносин та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може і зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів, порушення яких встановлено судом.

Суд враховує, що заява ОСОБА_1 від 08.08.2023 розглянута по суті Управлінням соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації, яке рішенням від 22.08.2023 №-2023-1 відмовило у призначенні ОСОБА_1 та її малолітнім дітям допомоги переміщеним особам на проживання.

Тож належним способом захисту позивача є ухвалення рішення суду про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації від 22.08.2023 №-2023-1.

Повідомлення про відмову у наданні державної допомоги сім`ям з дітьми від 18.09.2023 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні, вжитому у КАС України, а тому підстав для скасування такого повідомлення немає.

Суд також враховує, що 26.01.2024 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №94 "Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб", якою внесені зміни до Порядку №332.

Зокрема, відповідно пункту 13 Порядку №332, особам, які мають право на виплату допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2023 №709 "Деякі питання підтримки внутрішньо переміщених осіб" та особам/сім`ям, які є отримувачами допомоги відповідно до цього Порядку, особам, які перемістилися з територій, включених до переліку територій, щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації та (або) у яких житлове приміщення знищене або пошкоджене (до ступеня непридатного для проживання), та особам, які отримували допомогу та відмовилися від неї/ яким вона була припинена, та (або) яких було знято з обліку як внутрішньо переміщених осіб, у разі повернення осіб до покинутого місця проживання, з якого здійснилося переміщення, та повторного взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб її виплата може бути продовжена ще на один шестимісячний період за умови їх відповідності критеріям, зазначеним у пунктах 7, 7-1, 13-1-13-4 цього Порядку.

На цій підставі та відповідно до заяви ОСОБА_1 від 19.03.2024 відділом №9 22.03.2024 призначено позивачу допомогу на проживання на один шестимісячний період з 01.03.2024 в розмірі 8000,00 грн. щомісячно /а.с. 105-106/.

За таких обставин, зважаючи на наявність у позивача та її малолітніх дітей права на одержання допомоги на проживання з 01.08.2023, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 та її двом малолітнім дітям допомогу на проживання як внутрішньо переміщеним особам згідно із Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" за період з 01.08.2023 по 29.02.2024.

Щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, суд виходить з таких міркувань.

У силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу статей 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до частин першої, четвертої якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Докази суду надають учасники справи.

Таким чином, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, у такому випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Такий висновок щодо застосування норм права у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, наведений у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №460/1060/19.

Крім того, у постанові від 10.06.2021 у справі №640/963/19 Верховний Суд зауважив, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов`язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.

За обставин цього спору суд зазначає, що ОСОБА_1 не довела завдання їй моральних страждань у тій мірі, з якою пов`язується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у матеріальному виразі.

Так, позовна заява не містить посилань на конкретні фактичні дані, що свідчили б про завдання позивачу моральних страждань рішеннями, діями чи бездіяльністю Управління, а долучені до позовної заяви письмові докази так само не свідчать про те, що відповідні моральні страждання мали місце та що їх завдано саме відповідачем.

Доводи позивача про те, що відмова Управління у призначенні їй спірної допомоги призвела до виникнення у неї сильних душевних страждань і хвилювань, негативних емоцій тощо не підтверджені документально.

А тому сам факт визнання судом порушення відповідачем прав позивача і поновлення її права на отримання за період з 01.08.2023 по 29.02.2024 допомоги на проживання є достатньою та справедливою сатисфакцією у спірних відносинах, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди належить відмовити.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково з одночасним виходом за межі позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена ухвалою суду від 15.03.2024.

Відповідачі та треті особи доказів понесення судових витрат не надали.

Отже підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації від 22.08.2023 №-2023-1 про відмову у призначенні ОСОБА_1 та її малолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_4 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації призначити та виплатити ОСОБА_1 та її малолітнім дітям ОСОБА_2 , ОСОБА_4 допомогу на проживання як внутрішньо переміщеним особам згідно із Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам" за період з 01.08.2023 по 29.02.2024.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

1) Відділ соціального захисту населення виконавчого комітету Чутівської селищної ради Полтавської області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 44063337; вул. Центральна, 6, смт Чутове, Полтавський район, Полтавська область, 38800);

2) Управління соціального захисту населення Полтавської районної державної адміністрації (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05385890; вул. Покровська, 14, м. Решетилівка, Полтавський район, Полтавська область, 38400).

Треті особи:

1) Департамент реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення Нацсоцслужби (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 43902987; вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ, 01601);

2) Управління у справах реінтеграції, соціального захисту ветеранів та внутрішньо переміщених осіб Полтавської обласної військової адміністрації (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 45179114; вул. Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА