Справа № 308/8230/23
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8230/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення № 8322 від 01.05.2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення № 8322 від 01.05.2023 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 №8322 від 01 травня 2023 року його визано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 5100,00 грн. У зазначеній постанові вказано, що 28.04.2023 року під час перевірки ведення військового обліку встановлено , що згідно наказу №273-3/03-23 від 21.02.2022 року на громадянина ОСОБА_1 , що обіймає посаду старшого методиста деканату покладено посадові обов`язки щодо ведення військового обліку по кадрах університету, військовозобов`язаних та резервістів.

За результатами звірки облікових даних відносно працівників виявлено, що гр. ОСОБА_1 не забезпечив подання облікових даних стосовно студентів Карпатського університету імені Августина Волошина за 2022 рік, а також не забезпечив своєчасне звіряння вичерпних даних списків персонального військового обліку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив вимоги п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, ст.. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивач з винесенням постанови не згідний, вважає, оскаржувану постанову незаконною. Вважає, що відповідач притягнув його до відповідальності не маючи на те підстав. Позивач вказує, що постанова винесена з порушенням законодавства.

Наголошує, що єдиним доказом у справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП від 28.04.2023 року складений майором ОСОБА_3 начальником відділу військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вважає, що дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення без його участі. У протоколі про адміністративне правопорушення та постанові №8322 від 01.05.2023 року було встановлено, що згідно з наказом № 273/3/03-23 від 21.02.2022 на гр. ОСОБА_1 покладено посадові обов`язки відповідального обліку по кадрах за місцем роботи. Проте, позивач вказує, що такий наказ відсутній, тобто відповідачем в основу притягнення його до адміністративної відповідальності покладено не існуючий доказ. У той же час, наказом № 27-3/03-23 від 27.03.2023 його призначено відповідальним за ведення військового обліку по кадрах , а не з 21 лютого 2022 року, як зазначає відповідач.

Позивач вказує на те, що в порушення вимог ч.1 ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення від 28.04.2023 не зазначено час вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки в протоколі відсутні строки подання додаткових даних та проведення звірки.

Позивач вказує на те, що у постанові №8322 від 01.05.2023 року не зазначено час вчинення ним правопорушення , за яке його піддано адміністративному стягненню, не зазначено дати до якої він повинен був подати облікові дані стосовно студентів за 2022 рік, що виключає можливість перевірити дотримання відповідачем строків притягнення його до відповідальності.

Позивач вказує на те, що з 07.03.2022 року по 15.03.2023 року проходив військову службу в лавах ЗСУ на посаді стрільця військової частини НОМЕР_1 .

Вважає, що його піддано адміністративному стягненню за адміністративне правопорушення, яке він не міг вчинити , оскільки в цей час проходив військову службу в лавах ЗСУ. Просив суд врахувати, що постанова КМУ від 30.12.2022 р. №1487, яку він нібито порушив набула законної сили 05.01.2023 року.

Позивач вказує на те, що постанова не містить і до неї не додано, жодних доказів у розумінні ст. 251 КУпАП щодо винуватості його в учиненні адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене , позивач не погоджується із зазначеним рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже вважає себе невинним, постанову №8322 від 01.05.2023 необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, позивач просить поновити йому строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення №8322 від 01.05.2023 року , оскільки начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 01 травня 2023 року розглянуто справу про адміністративне правопорушення без його участі, про прийняте рішення позивачу стало відомом тільки 13 травня 2023 року, після отримання постанови №8322 від 01 травня 2023 року засобами поштового зв`язку 13 травня 2023 року.

Посилаючись на викладене, позивач, просить суд : визнати причини пропуску позивачем ОСОБА_1 строку для зверненя до суду з позовною заявою щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності в порядку ст. 286 КАС України поважними та поновити даний строк; скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №8322 за справою про адміністративне правопорушення від 01 травня 2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн за ч.2 ст.210-1 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Позиція сторін справи :

В судове засідання позивач повторно не з`явився. Про про дату час і місце розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надсилання смс-повідомлення. 16.06.2023 року позивачем подано заяву про проведення засідання за відсутності позивача.

В судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно не зявився будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляд справи.

На адресу суду подав відзив на позовну заяву згідно якого зазначив, що відповідач не погоджується з доводами позивача викладеними ним у позовній заяві з огляду на наступне:

28.04.2023 року о 11 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем було встановлено, що у Карпатському університеті імені Августина Волошина () згідно з наказом №27-3/03-23 від 27.03.2023 року «Про призначення координатора та відповідальних осіб за ведення військового обліку» позивача було призначено відповідальним за ведення військового обліку по кадрах (за основним місцем роботи).

Відповідач зазначає, що за результатами звірки облікових даних відносно працівників навчального закладу Карпатського університету імені Августина Волошина відповідачем було виявлено, що позивач не забезпечив подання облікових даних стосовно працівників Карпатського університету імені Августина Волошина за 2022 рік, а також не забезпечив своєчасне звіряння вичерпних даних списків персонального військового обліку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач вказує, що таким чином позивач порушив п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та як наслідок, відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП від 28.04.2023 року.

Відповідач наголошує, що позивач особисто отримав копію вищезгаданого протоколу та був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду (01.05.2023 р. о 10:00 год.), однак на розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, тому справа була розглянута без його участі.

У зв`язку з наведеним, відповідач вважає, що вимога позивача про скасування постанови №8322 від 01.05.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, є безпідставною та не підлягає задоволенню, а тому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

17.07.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив у якому заперечив доводи відповідача, з огляду на наступне. Позивач зазначає, що у відповідності до наказу №27-3/03-23 від 27.03.2023 року його було призначено відповідальним за ведення військового обліку працівників університету з 27 березня 2023 року, а не з 21 лютого 2022 року, як зазначає відповідач.

Позивач вказує, що зважаючи на те, що він не був призначений відповідальним за ведення військового обліку працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 у 2022 році, він не міг порушити вимоги ст.21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Крім того, як зазначає позивач, з 07 березня 2022 року по 15 березня 2023 року він проходив військову службу в лавах Збройних Сил України на посаді стрільця другого стрілецького відділення другого стрілецького взводу четвертої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 окремої бригади Закарпаття територіальної бригади Збройних Сил України, що підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 за №12 від 07.03.2022 та №76 від 15.03.2023.

У зв`язку з наведеним просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заяви, клопотання:

16.06.2023 року позивачем подано заяву про відкладення судового засідання;

16.06.2023 року позивачем подано заяву про проведення засідання за відсутності позивача;

17.07.2023 року позивачем подано відповідь на відзив; 18.07.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_4 від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи:

Як встановлено судом, 27.03.2023 року наказом №27-3/03-23 президента Карпатського університету імені Августина Волошина «Про призначення координатора та відповідальних осіб за ведення військового обліку» ОСОБА_1 було призначено відповідальним за ведення військового обліку по кадрах ( за основним місцем роботи).

Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №12 від 07.03.2022 року солдата ОСОБА_1 з 07.03.2022 року зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 07 березня 2022 року.

Як встановлено судом , наказом командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 15.03.2023 року солдата ОСОБА_1 , стрільця 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 12.03.2023 року №10-РС, звільненого відповідно до пункту два частини четвертої ст..26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у відставку за підпунктом «б» - (за станом здоров`я) на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, вважати таким, що справи та посаду здав 15.03.2023 року і вибув для постановки на військовий облік.

Начальником відділу військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_3 , відносно ОСОБА_1 було запроваджено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, від 28.04.2023 року, а саме за незабезпечення відповідальною особою подання облікових даних стосовно своїх працівників за 2022 рік, а також не забезпечення своєчасного звіряння вичерпних даних списків персонального військового обліку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що постановою №8322 від 01.05.2023 року винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, від 28.04.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 ,00 гривень, а саме за незабезпечення подання облікових даних стосовно своїх працівників за 2022 рік, а також не забезпечення своєчасного звіряння вичерпних даних списків персонального військового обліку з обліковими даними ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Нормативно-правове обґрунтування :

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступного висновку.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) , ст.286 КАС України, Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6 Конституції України).

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.

При вивченні матеріалів заяви, судом встановлено, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності як відповідальну особу за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке вчинено в особливий період, що в судовому засіданні підтверджується оскаржуваною постановою.

У відповідності до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 01.05.2023 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії №8322 , якою ОСОБА_1 , як відповідальну особу згідно з наказом №273-3/03-23 від 21.02.2022 року притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 28.04.2023 р. о 11 год. 00 хв. адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 гривень, а саме за порушення вимог п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Однак в матеріалах справи такий наказ відсутній і відповідачем не надано, тобто відповідачем в основу притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності покладено неіснуючий доказ.

Водночас позивачем долучено наказ президента Карпатського університету імені Августина Волошина «Про призначення координатора та відповідальних осіб за ведення військового обліку» № 27-3/03-23 від 27.03.2023 року «Про призначення координатора та відповідальних за ведення військового обліку» , згідно якого позивача ОСОБА_1 призначено відповідальним за ведення військового обліку по кадрах ( за основним місцем роботи), копію якого долучено до матеріалів справи, що виключає достовірність обставин викладених у постанові у справі про адміністративне правопорушення серії №8322 від 01.05.2023 року.

Разом з тим встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку організації та ведений військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 р. № 1487 , набула законної сили 05.01.2023 року.

Тобто з вищенаведеного слідує, що під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідачем застосовано норму нормативно-правового акта, а саме п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487 на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності зазначеною постановою КМУ.

Диспозиція ч.1 ст. 210-1 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною другою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) повторне протягом року вчинення порушення передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, зазначена норма носить бланкетний характер, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Як вбачається з оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487, згідно якого з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють: перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа, визначеного у пункті 20 цього Порядку, або відображення в електронній формі інформації, що міститься в таких документах, які можуть пред`являтися (надаватися) з використанням мобільного додатка Порталу Дія. Приймання на роботу (навчання), взяття на персональний військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється тільки після взяття їх на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів. В умовах правового режиму воєнного стану зарахування на навчання до закладів освіти громадян, які підлягають військовому обліку та перебувають на тимчасово окупованій території або вибули з тимчасово окупованої території та територій активних бойових дій за кордон, здійснюється з відстроченням взяття їх на військовий облік і оформлення військово-облікових документів у семиденний строк з дати припинення чи скасування правового режиму воєнного стану; доведення до призовників, військовозобов`язаних та резервістів правил військового обліку під особистий підпис під час прийняття на роботу (навчання); надсилання у семиденний строк з дня видання наказу про прийняття на роботу (навчання), звільнення з роботи, завершення навчання (відрахування із закладу освіти) до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлень про зміну облікових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 4); оповіщення на вимогу районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів і забезпечення їх своєчасного прибуття; подання до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на їх вимогу відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть; проведення відповідної роз`яснювальної роботи серед призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виконання ними правил військового обліку; забезпечення повноти та достовірності облікових даних, що вносяться до списків персонального військового обліку; взаємодію з відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, органами СБУ, відповідними підрозділами розвідувальних органів щодо строків та способів звіряння даних списків персонального військового обліку, внесення відповідних змін до них, а також щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів; періодичне звіряння списків персонального військового обліку із записами у їх військово-облікових документах. Не рідше одного разу на рік проводять звіряння даних списків персонального військового обліку з обліковими документами відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; внесення у п`ятиденний строк з дня подання відповідних документів (або відображення в електронній формі інформації, що міститься у таких документах, які можуть пред`являтися (надаватися) з використанням мобільного додатка Порталу Дія) змін до списків персонального військового обліку щодо прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), реквізитів паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, адреси задекларованого/зареєстрованого місця проживання, адреси місця фактичного проживання, сімейного стану, освіти, місця роботи і посади та надсилання щомісяця до 5 числа до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів повідомлень про зміну таких облікових даних; складення і подання щороку до 1 грудня до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць (додаток 6); приймання від призовників, військовозобов`язаних та резервістів під розписку у бланках розписок (додаток 7) їх військово-облікових документів для подання таких документів до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів з метою їх звіряння з обліковими даними, а також оформлення бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; оформлення документів, необхідних для бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; постійний контроль за виконанням посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій вимог цього Порядку, а призовниками, військовозобов`язаними та резервістами - правил військового обліку; постійне інформування відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів про посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які порушують вимоги цього Порядку, а також про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які порушують правила військового обліку, для притягнення їх до відповідальності згідно із законом; ведення та зберігання журналу обліку результатів перевірки.

Суд звертає увагу на те, що п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487 містить 16 абзаців якими встановлені конкретні та чіткі вимоги до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо ведення персонального військового обліку.

За приписами абзацу 5 п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487 з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють подання до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на їх вимогу відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональний військовий облік яких вони ведуть.

Аналогічна норма закону регламентована ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

За приписами ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» органи виконавчої влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та заклади освіти незалежно від підпорядкування і форми власності зобов`язані подати до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України на їх вимогу відомості про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

Тобто, чинним законодавством зобов`язано надавати відомості відповідачу про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють на його вимогу відповідно до чинного законодавства України.

Однак, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які вимоги відповідача до позивача про надання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військовий облік яких вони здійснюють.

З метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють складення і надання щороку до 1 грудня до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки списків громадян, які підлягають приписці до призовних дільниць (додаток 6) (абзац 11 п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487).

З огляду на викладене, вищезазначені норми п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487, ст.. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», які на думку відповідача порушено позивачем, спростовують наявність в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Окрім того суд враховує, що з 07.03.2022 року по 15 березня 2023 року позивач проходив військову службу в лавах ЗСУ на посаді стрільця військової частини НОМЕР_1 .

Отже на переконання суду, позивач не міг бути відповідальною особою за ведення військового обліку по кадрах ( за основним місцем роботи) та допустити порушення п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. № 1487.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд , здійснивши перевірку рішення субєкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обовязок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобовязаний подати докази на спростування таких заперечень. Позивач заперечує факт порушення ним п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, ст.. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим доказом по справі, який по суті є обвинувальним актом, оскільки саме на його підставі здійснюється розгляд справи по суті. Водночас зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним та достатнім доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обовязок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отже, з наведених норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення посадова особа зобов`язана зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», вказує, що факт порушення даних нормативно-правових актів не підтверджено належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься лише протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, від 28.04.2023 року та постанова у справі про адміністративне правопорушення від 01.05.2023 року прийнята за наслідками розгляду протоколу , якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП, відповідач не надав.

Жодних доказів, які б спростували твердження позивача, відповідачем не надано.

Вищенаведені обставини дають підстави дійти висновку, що відповідачем всупереч положень Кодексу України про адміністративні правопорушення не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 278, 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючо-го на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

При цьому, суд зазначає, що складення постанови з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП не є достатнім доказом підтвердження вчиненого особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад правопорушення передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП не надано, про наявність таких не зазначено у оскаржуваній постанові.

Виходячи із наведеного, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Таким чином суд, враховуючи правову позицію викладену у вищезазначених постановах Верховного Суду , вважає, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем правил п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487, ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ч.9 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», а відтак як наслідок вчинення правопорушення передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії №8322 від 01.05.2023 року, та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч.3 ст.286 КАС України.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що на час розгляду справи та винесення постанови по суті заявлених позовних вимог, відповідачем доказів щодо правомірності свого рішення суду надано не було, не було надано відповідних доказів, які б підтверджували скоєння позивачем зазначеного правопорушення, будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суда відсутні, суд приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, є підставою для скасування постанови №8322 від 01.05.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 гривень.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Щодо клопотання про поновлення строку на звернення до суду

Так, відповідно до частини другої статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів із дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

В обгрунтування причин пропуску строку на звернення, позивач зазначає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 01.05.2023 року розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП без участі позивача. Дану постанову позивач отримав засобами поштового зв`язку 13.05.2023 року.

Відповідно до ч. ч.1, 3ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,2ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З огляду на вказане, суд вважає причини пропуску строку на оскарження постанови поважними, та за можливе задовольнити клопотання позивача про їх поновлення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 536,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 19.05.2023 року.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 536,80грн.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.2 ст. 210-1, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду з адміністративним позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності № 8322 від 01.05.2023 року - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 8322 від 01.05.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 536,80 грн.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ч. 4 ст. 286 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , місце знаходження : АДРЕСА_2 )

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца