Справа № 320/17181/23
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», про визнання протиправною та нечинною постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО», про визнання протиправною та нечинною постанови.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

29 липня 2024 року через Електронний суд надійшов (суддя-доповідач отримав 30 липня 2024 року) відзив від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2023 року НКРЕКП прийнято постанову №524 «Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року №332» (далі також - Постанова №524), за змістом якої вносяться зміни до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року №332 (далі також - Постанова №332).

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

НКРЕКП діє на підставі Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі також - Закон про НКРЕКП).

Відповідно до статті 1 Закону про НКРЕКП Регулятор є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно частини першої статті 2 Закону про НКРЕКП Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики:

діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії;

діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, трейдерської діяльності.

Статтею 3 Закону про НКРЕКП встановлено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є, серед іншого, забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; інші завдання, передбачені законом.

Згідно зі статтею 14 Закону про НКРЕКП Регулятор на своїх засіданнях розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції. Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до статті 17 Закону про НКРЕКП для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції; здійснює моніторинг та аналіз ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом; контролює виконання операторами систем передачі та розподілу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, іншими суб`єктами ринків електричної енергії і природного газу, а у відповідних випадках - власниками систем їхніх зобов`язань відповідно до закону.

Отже, НКРЕКП наділена законодавчо визначеними повноваженнями приймати рішення для забезпечення ефективного функціонування ринку електричної енергії, з метою досягнення балансу інтересів всіх учасників ринку та забезпечення енергетичної безпеки.

Вищевикладене також встановлено Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 05 вересня 2022 року у справі №640/7129/22, яке набрало законної сили. Зокрема, вказаним рішенням, у контексті спірних правовідносин, встановлено, що виключно у межах своїх повноважень НКРЕКП 25 лютого 2022 року було прийнято Постанову №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії, під час особливого періоду», до змісту якої оскаржуваним рішенням було внесено зміни.

Водночас, згідно з частиною 8 статті 16 Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі також - Закон про ринок) в умовах особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і нормативно- правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.

Відповідно до норм Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №507, Міністерство енергетики України (далі - Міненерго) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно- промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексі.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 2022 року проведено нараду за участю представників Міненерго, НКРЕКП та НЕК «УКРЕНЕРГО» щодо обговорення заходів стабілізації учасників ринку електричної енергії під час особливого періоду з метою забезпечення операційної безпеки функціонування основної частини ОЕС України, на якій Міненерго повідомлено про прийняття Верховною Радою України Закону «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до пункту 45 частини 1 статті 1 Закону про ринок надзвичайна ситуація в об`єднаній енергетичній системі України - це ситуація, за якої виникає загроза порушення режиму роботи об`єднаної енергетичної системи України або її окремих частин, зокрема, внаслідок дефіциту електричної енергії та/або потужності, зниження частоти нижче гранично допустимих меж, порушення режиму допустимих перетоків і перевантаження мережевих елементів, зниження напруги в контрольних точках енергосистеми до аварійного рівня.

Отже, як було зазначено відповідачем та не заперечувалось позивачем, на сьогодні в рамках виконання плану заходів із синхронізації об`єднаної енергетичної системи України з об`єднанням енергетичних систем держав - членів Європейського Союзу ENTSO-E, об`єднана енергетична система України проходить перший етап випробування в ізольованому від енергосистем Росії, Білорусі та мережі ENTSO-E режимі. З огляду на викладене вище, питання забезпечення достатності генеруючих потужностей є вкрай важливим для максимально ефективної роботи об`єднаної енергетичної системи України.

При цьому, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Разом з тим, враховуючи Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до Закону про ринок та Закону про НКРЕКП, протоколи нарад за участі представників Міністерства енергетики України та НКРЕКП, а також пропозиції учасників ринку електричної енергії, з метою забезпечення надійного, безпечного постачання електричної енергії та стабілізації ситуації на ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану, а також швидкого реагування на ситуацію в умовах воєнного стану, НКРЕКП прийнято постанову від 25.02.2022 року №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану».

Положеннями підпункту 20 пункту 1 Постанови №332 (у редакції постанови НКРЕКП від 07 лютого 2023 року №251) визначено, що фінансові зобов`язання учасників ринку за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії забезпечуються шляхом грошових коштів та/або у вигляді банківських гарантій, оформлених фінансовими установами, що входять до переліку системно важливих банків відповідно до рішення Правління Національного банку України від 09.03.2022 року №120-рш «Про визначення системно важливих банків».

Оператор систем передачі (далі - ОСП (у ролі Адміністратора розрахунків (далі - АР)) має право відмовити учаснику ринку у прийнятті банківської гарантії за відповідним договором про врегулювання небалансів електричної енергії, якщо фінансова установа, що її оформила:

не віднесена Національним банком України до переліку системно важливих банків;

не виконала зобов`язання за відповідною банківською гарантією та/або відображена в переліку банків, що не виконали зобов`язання, оприлюдненому на сайті ОСП.

У разі проведення досудового розслідування щодо сторони, відповідальної за баланс (далі - СВБ) АР приймає рішення відповідно до Правил ринку з урахуванням вимог органу досудового розслідування, який проводить відповідне досудове розслідування щодо СВБ, чи прокурора, який здійснює нагляд за дотриманням законів під час проведення такого досудового розслідування.

Однак, до НКРЕКП надійшло звернення Національного антикорупційного бюро України (далі також - НАБУ) від 07 лютого 2023 року №02-199/4113 щодо усунення причин і умов, що сприяли вчиненню кримінального корупційного правопорушення. Зокрема, НАБУ надано пропозиції щодо внесення змін до Постанови №332, з метою уточнення та доповнення норм в частині передбачення випадку накладення арешту на кошти на рахунку учасника ринку.

У зв`язку із зазначеним, на засіданні НКРЕКП, що проводилось у формі відкритого слухання 22 березня 2023 року, прийнято оскаржувану постанову №524, з метою уточнення та доповнення норм Постанови №332 в частині передбачення випадку накладення арешту на кошти на рахунку учасника ринку.

Так, Постановою №524 внесено наступні зміни:

«Підпункт 20 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року №332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» замінити двома новими підпунктами 20 та 21 такого змісту:

« 20) учасникам ринку забезпечувати фінансові зобов`язання за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом:

а) надання СВБ грошової гарантії у розмірі не менше 50% від необхідного обсягу фінансової гарантії на торговий день d за умови забезпечення непокритого грошовою гарантією обсягу фінансової гарантії такої СВБ шляхом надання фінансової гарантії банку.

ОСП (у ролі АР) відмовляє СВБ у прийнятті банківської гарантії, якщо фінансова установа, що її оформила, внесена до переліку банків, що не виконали зобов`язання, оприлюдненому на вебсайті ОСП;

б) надання грошової гарантії у розмірі 100% від необхідного обсягу фінансової гарантії на торговий день d для СВБ, щодо якої правоохоронними органами надані ОСП відомості про накладення арешту на кошти на рахунку учасника ринку (що підтверджується копією ухвали про арешт майна).

ОСП (у ролі АР) у день, наступний за днем, у якому отримано офіційну інформацію про накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківському рахунку учасника ринку, повідомляє учасників ринку балансуючої групи та її СВБ, до якої входить такий учасник ринку, щодо наявності такої інформації та здійснює перевірку щодо відповідності фінансової гарантії СВБ вимогам цього підпункту.

Повернення грошової гарантії СВБ здійснюється ОСП за заявою СВБ на банківський рахунок, з якого було перераховано ці кошти.

У разі неможливості повернення ОСП грошової гарантії СВБ на рахунок, з якого кошти були перераховані ОСП, у зв`язку з закриттям банківського рахунку за ініціативи банку, реорганізацією, припиненням, ліквідацією фінансової установи або припиненням договірних відносин між учасником ринку та фінансовою установою (за умови відсутності інформації про накладення арешту на кошти на рахунку учасника ринку) такий учасник ринку зазначає інший банківський рахунок, на який ОСП перераховуються кошти, що використовувались у якості грошової гарантії;

21) ОСП (у ролі АР) в односторонньому порядку поновлювати дію договору про врегулювання небалансів електричної енергії учасника ринку, який передав свою фінансову відповідальність за небаланси іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи та щодо якого правоохоронними органами надано ОСП відомості про накладення арешту на кошти на рахунку учасника ринку (що підтверджується копією ухвали про арешт майна), починаючи з 00 годин 00 хвилин третього торгового дня d, після дня отримання ОСП інформації про накладення арешту на кошти на рахунку учасника ринку.».

У зв`язку з цим підпункти 21 та 22_ вважати відповідно підпунктами 22 та 23».

Отже, оскаржувана постанова №524, згідно позиції відповідача, має на меті забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії в період дії в Україні воєнного стану.

Водночас, як було вірно зауважено судом першої інстанції, до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії (НКРЕКП) належить здійснення моніторингу функціонування ринку електричної енергії та його сегментів та виконання функцій та обов`язків учасників ринку електричної енергії відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Також, відповідно до Закону про ринок, Регулятор має право:

видавати обов`язкові для виконання учасниками ринку рішення;

вживати заходів для запобігання неефективному функціонуванню ринку електричної енергії.

З огляду на викладене та враховуючи повноваження, надані Регулятору, НКРЕКП здійснює оперативний моніторинг, за результатами якого має право вживати заходів (приймати рішення), спрямованих на запобігання неефективному функціонуванню ринку електричної енергії, за умови відповідного обґрунтування та встановлення причинно-наслідкового зв`язку між предметом врегулювання такого рішення (певний вид суспільних відносин на ринку електричної енергії) та його неефективності при функціонуванні ринку електричної енергії.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

Натомість, в контексті відповідних доводів позивача про приналежність оскаржуваного рішення до категорії регуляторних актів, колегія суддів звертає увагу на те, що за своїм змістом Постанова №332 (як і зміни внесені Постановою №524) не є рішенням НКРЕКП, що має ознаки регуляторного акта, оскільки зазначені в Постанові №332 (зі змінами внесеними Постановою №524) настанови, надані НКРЕКП учасникам ринку електричної енергії виключно на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, спрямовані на оперативне врегулювання відповідних відносин на ринку електричної енергії та його сегментах в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим, проекти зазначених рішень на офіційному вебсайті Регулятора в порядку, передбаченому статтею 15 Закону про НКРЕКП, з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб, не оприлюднювались.

Більше того, посилання позивача на Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є безпідставним, оскільки відповідно до статті 3 цього Закону, дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям, зокрема, актів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Разом з тим, Постанова №332 (зі змінами внесеними Постановою №524), з огляду на наведене вище, не містить норм регуляторного характеру, оскільки не відповідає ознакам, якими Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» наділяє регуляторний акт, а тому відсутні підстави стверджувати, що при її прийнятті могли бути порушені принципи регуляторної політики.

Так, за змістом Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Водночас, норма права - це загальнообов`язкове правило поведінки людей, встановлене, санкціоноване і забезпечуване державою.

При цьому, жодне з положень Постанови №332 (зі змінами, внесеними Постановою №524) не містить загальнообов`язковості.

Так, Постанова №332 (зі змінами, внесеними Постановою №524) стосується виключно учасників ринку електричної енергії, зокрема Оператора систем передачі та Адміністратора розрахунків (ПрАТ «НЕК «Укренерго») та учасників ринку, коло яких є визначеним

Таким чином, Постанова №332 (зі змінами, внесеними Постановою №524) не містить норм права, крім того, має обмежене коло осіб, на якого вона поширює свою дію, та строк дії якої визначений на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, і передбачає настанови, які спрямовані на забезпечення безперервного постачання електричної енергії та, відповідно, стабільної діяльності учасників ринку електричної енергії (є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), а тому при її прийнятті не могли бути порушені принципи регуляторної політики, визначені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», як про те безпідставно зазначає позивач.

Відтак, враховуючи, що НКРЕКП було прийнято Постанову №524 на підставі та в межах повноважень передбачених Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики так комунальних послуг», позовні вимоги про визнання протиправним та нечинним такого положення є безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону про ринок проекти правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексів системи передачі та систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що можуть вплинути на конкуренцію, підлягають погодженню з Антимонопольним комітетом України.

Так, частиною 4 статті 20 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно- господарського управління та контролю зобов`язані погоджувати з Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями проекти нормативно-правових актів та інших рішень, які можуть вплинути на конкуренцію, зокрема щодо створення суб`єктів господарювання, встановлення і зміни правил їх поведінки на ринку, або такі, що можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції на відповідних ринках, а також одержувати дозвіл Антимонопольного комітету України на концентрацію у випадках, передбачених законом.

Разом з цим, статтею 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема, надавати обов`язкові для розгляду рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб`єктам господарювання, об`єднанням щодо припинення дій або бездіяльності, які містять ознаки порушень законодавства про захист економічної конкуренції, та усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють.

Проте, як було зазначено вище, за своїм змістом Постанова №332 (як і зміни внесені Постановою №524) не є рішенням НКРЕКП, що має ознаки регуляторного акта, а зазначені у Постанові №332 (зі змінами внесеними Постановою №524) настанови, надані НКРЕКП учасникам ринку електричної енергії виключно на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, спрямовані на оперативне врегулювання відповідних відносин на ринку електричної енергії та його сегментах в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим, а також враховуючи норми чинного законодавства, проекти зазначених рішень не потребують погодження з Антимонопольним комітетом України, що додатково засвідчує безпідставність доводів позивача.

Щодо доводів позивача про те, що Регулятором не дотримано вимог постанови НКРЕКП №866 від 30 червня 2017 року «Про затвердження Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Порядок №866), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку №866 цей Порядок визначає процедуру організації та проведення відкритого обговорення проектів рішень з питань встановлення цін (тарифів), крім проектів рішень про встановлення «зеленого» тарифу, схвалення/затвердження інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку, розгляду зауважень та пропозицій до проектів рішень, що мають ознаки регуляторних актів, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та, у разі необхідності, з інших питань, що належать до компетенції НКРЕКП, та поширюється на суб`єктів господарювання, державне регулювання діяльності яких здійснюється НКРЕКП, та суб`єктів господарювання, які мають намір отримати ліцензії на право провадження господарської діяльності у сферах, державне регулювання яких здійснюється НКРЕКП.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №866 у разі необхідності НКРЕКП може проводити відкриті обговорення проектів рішень НКРЕКП з інших питань, що належать до її компетенції із залученням заінтересованих осіб.

Проведення відкритих обговорень проектів рішень Регулятора проводиться щодо конкретного виду питань, які визначені Порядком №866, та, у разі необхідності, з інших питань, що належать до компетенції НКРЕКП.

Проте, як вже зазначалось, Постанова №332 (як і зміни внесені Постановою №524) за своїм змістом не є рішенням НКРЕКП, що має ознаки регуляторного акта, а отже і проведення відкритих обговорень щодо прийняття даного рішення визначається Регулятором у разі необхідності, а не в обов`язковому порядку. Наведене вчергове засвідчує безпідставність заявлених вимог.

Частиною першою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТРЕНЕРГОЗБУТ» залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено: 31 липня 2024 року.