Справа № 344/6446/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 344/6446/24 пров. № А/857/15101/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Глушка І.В., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2024 року у справі № 344/6446/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

05.04.2024р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, Департаменту патрульної поліції, у якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1682355 від 17.03.2024р. та провадження у справі закрити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.06.2024р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.06.2024р. скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

17.03.2024р. поліцейський 2 взводу 1 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області сержант поліції Русінов Р.А. виніс постанова серії ЕНА №1682355 відносно ОСОБА_1 якою визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та наклав штраф у розмірі 340 грн.

Із змісту даної постанови видно, що ОСОБА_1 17.03.2024р. керуючи транспортним засобом MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в 16год.25хв. в м.Івано-Фракнівську по вул.Г.Мазепи, перетнув дорожню розмітку 1.1 «Вузька суцільна лінія», що поділяє напрямок руху, чим порушив п.8.5.1 ПДР України, та за ч.1 ст.122 КУпАП наклав на позивача штраф в розмірі 340 грн.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В п.11 ч.1 ст.23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

ст.222 КУпАП, встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху, в тому числі за ч.1 ст.122 КУпАП.

Із змісту ч.1 ст.122 КУпАП видно, що відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

п.8.5.1 ПДР України передбачено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно п.1 розділу 34 цих Правил.

В п.8.1 видно, що Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

За п.1.20 ПДР дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

п.34.1 встановлено, що вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки). Розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та весосипедних доріжках, позначених знаком 4.18: розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, визначеного розміткою 1.15.

Лінії 1.1 перетинати забороняється. Лінію розмітки 1.11 перетинати заборонено з боку суцільної лінії розмітки. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше ніж 30 км/год.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, апелянт покликається на те, що дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше ніж 30 км/год. А отже, оскільки перед ним рухався ТЗ з меншою швидкістю, він вправі був таке вчинити.

В п.1.3 ПДР видно, що учасник дорожнього руху зобов`язаний знати та неухильно виконувати вимоги ПДР.

Також, за п.п. «б» п.2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний в т.ч. бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

ст.280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В п.1 ст.247 КУпАП, видно, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Із змісту ст.251 КУпАП, видно, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксовано інспектором поліції на автомобільний відеореєстратор службового транспортного засобу. Розгляд справи про адміністративне правопорушення зафіксовано на портативний відеореєстратор № 474113.

Як видно з матеріалів справи, поліцейський, під час розгляду даної справи повністю дотримався зазначених норм, прийняв оскаржену постанову з дотримання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Зокрема, із змісту відеореєстратора видно, що ОСОБА_1 рухався за легковим авто (колона автомобілів сформована по руху автомобілів по насиченому рухом таких ТЗ місті обласному центрі) та вчинив обгін, перетнувши лінію 1.1 для обгону попереднього транспортного засобу, що рухався зі швидкістю менше чи не менше ніж 30 км/год.

Разом з тим, із матеріалів справи судом не встановлено те, що такий обгін, який дозволяється саме поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше ніж 30 км/год., здійснювався щодо поодинокого автомобіля, а не в колоні всіх транспортних засобів на насиченій рухом таких головній вулиці. При цьому, позивач перебував у автомобілі надання послуг «уклон» та при наявності власного відеореєстратора (на відео вбачається наявність такого у автомобілі) вправі обставину того, що передній автомобіль рухався з швидкістю менше 30 км. за годину, довести, що не доведено в судовому порядку. Припущення позивача не можуть братися судом до уваги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта і на те, що ОСОБА_1 вів себе не коректно, під час зупинення інспектором поліції транспортного засобу, посвідчення водія певний час не надавав, стверджував, що такий обгін дозволяється коли попереднє авто рухається зі швидкістю 50-60 км/год, зазначав про оскарження правопорушення в суді, замість доводів відсутності з його боку порушень ПДР. Водночас, здійснюючи такий маневр за п.1.5 ПДР дії позивача, могли створити небезпеку для руху пішоходів, при розташуванні такого пішохідного переходу перед переднім автомобілем, якого обганяв останній..

Колегія суддів також частково погоджується з доводами апелянта, що швидкість попереднього автомобіля, який обігнав останній, також не вимірялася інспектором поліції, що під час патрулювання та рухаючись в цій же колоні автомобілів по вулиці за автомобілем, що знаходився позаду автомобіля позивача. Однак, суд звертає увагу, що на відео чітко видно, що такий обгін через суцільну лінію здійснено останнім не поодинокого автомобіля, а з колони автомобілів, що рухаються один за одним, а таке винятково дозволяється водію при дотриманні водієм одночасно пунктів 1.3, 1.20, 2.3, 8.1, 8.5.1, 34.1 ПДР.

Незгода апелянта з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП не є підставою для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Також колегія суддів звертає увагу апелянта і на те, що п.1 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото-і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці (частина друга цієї статті).

ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення покликань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно вимог ст.73-74 КАС не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Вказані висновки наведені Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2020 року у справі №344/4629/16-а.

Із змісту графи 7оскаржуваної постанови чітко видно, що як доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суб`єкт владних повноважень зазначив «відео з камери 474113».

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР.

В ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

ч.2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ст.62 Конституції України, видно, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2024 року у справі № 344/6446/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді І. В. Глушко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 30.07.2024р