Справа № 280/4575/24
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року Справа № 280/4575/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ»

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» (далі відповідач), у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у розмірі 8754182,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період складала 1988 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого Законом України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» в ПРАТ «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» повинна складати 80 осіб. Водночас наголошено, що середньооблікова кількість осіб з інвалідністю у роботодавця склала 37 осіб, а тому відповідно до статті 20 Закону України № 875-ХІІ відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 8653798,87 грн. Крім того, зазначено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка згідно із Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці від 15.05.2007 № 223, починає нараховуватись з наступного дня граничного строку сплати. Зауважено, що пеня за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у поданій до суду позовній заяві розрахована на дату її подання та становить 100384,08 грн. На підставі викладеного, а також враховуючи, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства суми адміністративно-господарських санкцій та пені у добровільному порядку не сплачено позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 8754182,95 грн.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

21.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№29280), у якому представник відповідача зазначає, що середньооблікова кількість штатних працівників підприємства є суттєво меншою, ніж зазначено у розрахунку позивача (1988 осіб), що підтверджується щомісячними Звітами з праці форма № 1-ПВ місячна (за січень-грудень 2023 року). Відповідачем на виконання вимог ч. 3 ст. 18 Закону України № 875-ХІІ відповідачем, з метою виконання нормативу, в структурних підрозділах було створено 80 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Зауважує, що на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. Такий обов`язок був виконаний відповідачем, який щомісяця протягом 2023 року подавав до Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості звіти форми № 3-ПН. Крім того, зазначає, що отримавши лист Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю щодо сплати адміністративно-господарських санкцій» про необхідність сплати АГС в сумі 8 653 798,87 грн, відповідач надав свої заперечення та повідомив про незгоду з нарахованими санкціями, проте на вказане було отримано відповідь, що законодавством не передбачено скасування Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій. Також відповідачем були здійснені всі залежні від нього заходи щодо належного інформування населення міста Запоріжжя про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: здійснювалось опублікування оголошень про наявність вакансій в газеті «Робота для всіх», публікації в сайтах (robota.ua) та соцмережах. Таким чином, причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця (Відповідача), тому в діях останнього відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 27.05.2024 суд залишив позовну заяву без руху на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та надав позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви від дня одержання вказаної ухвали суду у спосіб подання до суду: доказу надіслання відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії позовної заяви та доданих до неї документів або доказ надсилання листом з описом вкладення відповідачу копій поданих до суду документів; належним чином завірених копій всіх письмових доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з урахуванням зауважень, викладених у мотивувальній частині ухвали суду; доказів сплати судового збору в сумі 30280,00 грн.

Ухвалою від 06.06.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою від 25.06.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році по Приватному акціонерному товариству «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ»:

середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік - 1988 осіб;

середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність - 37 осіб;

норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 80 осіб;

фонд оплати праці штатних працівників 400087259,16 грн;

середня річна заробітна плата штатного працівника 201251,14 грн;

кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, 43 робочих місць;

сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю 8653798,87 грн.

Вказаний Розрахунок розміщено в електронному кабінеті ПРАТ «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ», на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, що підтверджується квитанцією від 07.03.2024.

У зв`язку з несплатою відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році у добровільному порядку, позивач звернувся з цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їх рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ).

Частинами першою, третьою статті 18 Закону № 875-XII передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першою, другою та четвертою статті 19 Закону № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Таким чином, Закон визначає конкретні та вичерпні положення щодо зарахування виконання підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць.

За приписами частин дванадцятої-чотирнадцятої статті 19 Закону № 875-XII керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону № 875-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону № 875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України..

Відповідно до частин першої та другої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»). Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України подається не пізніш як за 10 календарних днів до вивільнення.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316) затверджено Форму звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом України «Про зайнятість населення» та Наказом № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та Кабінетом Міністрів України;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається у певний строк з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він (з урахуванням висновку Верховного Суду від 15.06.2022 по справі №520/2875/2020) вважається таким, що вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд зазначає, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно вжило необхідних заходів по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17, від 23.07.2019 у справі № 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18, від 11.09.2020 у справі № 440/2010/19 та від 03.08.2023 у справі № 120/4975/22 та від 29.11.2023 у справі № 200/5659/21.

Так, судом встановлено, що позивач в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності визначив підприємства, установи та організації, які використовували найману працю та при цьому не забезпечили виконання у 2023 році нормативу робочих місць. До вказаного переліку позивачем був віднесений відповідач. У березні 2024 року позивачем був складений Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативну робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, згідно з яким відповідач повинен сплатити позивачу відповідні кошти у розмірі 8653798,87 грн. Також відповідачу була нарахована пеня за прострочення строків сплати грошового зобов`язання у розмірі 100384,08 грн.

Поряд із цим, у контексті оцінки спірних правовідносин суд приймає до уваги доводи відповідача щодо вжиття ним вичерпного комплексу заходів, спрямованих на забезпечення виконання законодавчого обов`язку по забезпеченню нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році, а також підтверджуючі документи.

Так, у матеріалах справи наявні копії звітів форми 3-ПН («Інформація про попит на робочу силу (вакансії)») за 2023 рік, які свідчать про те, що відповідач систематично та у встановленому законом порядку подавав позивачу звітність щодо наявності у нього вакантних місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Факт отримання зазначеної звітності центром зайнятості підтверджується листом Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості від 27.05.2024 № 2232/03/04-17, відповідно до змісту якого протягом 2023 року ПрАТ «Запоріжвогнетрив» надавало звіти за формою З-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: 28.12.2022 22 вакансії за посадами: 10 робітник зеленого будівництва, 12 підсобний робітник; 31.01.2023 14 вакансій за посадами: 7 робітник зеленого будівництва, 7 підсобний робітник; 27.02.2023 9 вакансій за посадами: 5 робітник зеленого будівництва, 4 підсобний робітник; 31.03.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 28.04.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва; 6 підсобний робітник; 24.05.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 29.06.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 28.07.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 31.08.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 29.09.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 27.10.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 30.11.2023 12 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 6 підсобний робітник; 29.12.2023 13 вакансій за посадами: 6 робітник зеленого будівництва, 7 підсобний робітник. Запорізькою філією Запорізького обласного центру зайнятості були видані направлення на працевлаштування до ПРАТ «Запоріжвогнетрив» 27 особам, які мають інвалідність. Необґрунтованих відмов у працевлаштуванні осіб з інвалідністю з боку відповідача до Запорізької філії Запорізького обласного центру зайнятості не надходило.

Також у зазначеному листі від 27.05.2024 № 2232/03/04-17 зазначено, що ПРАТ «Запоріжвогнетрив» приймало участь у заходах, які проводились протягом 2023 року Запорізькою філією Запорізького обласного центру зайнятості у напрямку працевлаштування осіб з інвалідністю.

Крім того, наказом генерального директора ПРАТ «Запоріжвогнетрив» від 26.12.2022 № 355 «Про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю» у структурних підрозділах підприємства ПРАТ «Запоріжвогнетрив», на виконання Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю», для забезпечення встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, були створені, окрім вже існуючих 59 робочих місць, з 01.01.2023 по 31.12.2023 року введені додаткові робочі місця в кількості 21 штатної одиниці (дільниця підготовки виробництва: робітник зеленого будівництва 1 р. 10 шт.од., підсобний робітник 1 р. 11 шт.од.), що, з урахуванням вже існуючих робочих місць для осіб з інвалідністю в кількості 59 робочих місць, і додатково введених в кількості 21 робочого місця, всього на ПРАТ «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» створено 80 робочих місць для осіб з інвалідністю, та внесено відповідні зміни до штатного розпису.

Додатково суд приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що середньооблікова кількість штатних працівників підприємства є суттєво меншою, ніж зазначено у розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, складеного позивачем. На підтвердження зазначеного відповідачем долучені Звіти з праці форма № 1-ПВ місячні (за січень-грудень 2023 року), за змістом яких середньооблікова кількість штатних працівників підприємства складає наступну кількість осіб (код рядка 1040): січень 2023 1 632 особи; лютий 2023 1 496 осіб; березень 2023 1 425 осіб; квітень 2023 1 424 особи; травень 2023 1 393 особи; червень 2023 1 344 особи; липень 2023 1 339 осіб; серпень 2023 1 330 осіб; вересень 2023 1 328 осіб; жовтень 2023 1 322 осіб; листопад 2023 1 397 осіб; грудень 2023 1 442 особи.

Враховуючи те, що норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю обчислюється, виходячи з 4 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, суд вважає, що позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не повно перевірялись обставини, які мали значення для вирішення питання про застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії. Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17, від 13.07.2020 у справі № 804/4097/18 від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19, від 03.08.2023 у справі №120/4975/22 та від 04.10.2023 у справі №640/14143/21.

Так, з матеріалів справи також встановлено, що відповідач займався самостійним пошуком осіб з інвалідністю з метою їх працевлаштування шляхом розміщення оголошень в газеті «Работа для всех», публікації в сайтах та соцмережах, на підтвердження чого надані акти здачі-прийняття робіт № 2 від 03.05.2023, № 21 від 08.11.2023 року між ПРАТ «Запоріжвогнетрив» та ТОВ «Велес-Центр» про надання послуг з розміщення оголошень/інформації про вакансії).

Суд зазначає, що передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або (1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або (2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин, другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Такий правовий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17, від 13.07.2020 у справі № 804/4097/18, від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19, від 03.08.2023 у справі №120/4975/22, від 22.08.2023 у справі № 120/2403/20-а, від 06.03.2024 у справі № 120/7955/21-а.

Суд підсумовує, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не вживались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Проте, у розглядуваному випадку матеріалами справи підтверджено, що відповідач вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушень вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» при здійсненні господарської діяльності. Водночас доказів того, що відповідач не створив робочі місця для осіб з інвалідністю, відмовляв їм у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, позивачем не надано. Зважаючи на викладене, суд вважає, що причини непрацевлаштування осіб з інвалідністю не залежали від роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 26.06.2018 у справі №806/1368/17, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18.

VI. Висновки суду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

VII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023 році відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, місцезнаходження: просп. Соборний, буд. 75, оф. 226, м. Запоріжжя, 69002; .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ», місцезнаходження: Північне Шосе/вул. Теплична, буд. 22 "Б"/1, м. Запоріжжя, 69106; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31.07.2024.

Суддя К.В.Мінаєва