Справа № 320/45751/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області в якому просив:

- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРГІОУ: 42552598, місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) від 02.12.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в місті Києві від 16.03.2017 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнати протиправним та скасувати;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРГІОУ: 42552598, місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) направити інформацію до територіальних органів Державної міграційної служби України та до Адміністрації Державної прикордонної служби України про протиправність та скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02.12.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в місті Києві від 16.03.2017 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) направити у відомчу базу даних Державної міграційної служби України інформацію для видалення інформації про недійсність паспорта громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій (ID-картка) №000439036 (орган, що видав: №8024), дійсний до 03.04.2027, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) направити інформацію у відомчу базу даних Державної міграційної служби України для видалення інформації про недійсність паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить до набрання законної сили рішення суду у справі №320/45751/23:

- зупинити дію рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (ідентифікаційний код юридичної особи в , місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) від 02.12.2022 про скасування рішення ГУ ДМС України в місті Києві від 16.03.2017 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 );

- заборонити Державній міграційній службі України та її територіальним органам, Службі безпеки України та її територіальним органам, а також Адміністрації Державної прикордонної служби України та її територіальним органам (регіональним управлінням) до вирішення справи №320/45751/23 по суті затримувати позивача ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з підстав порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні та поміщувати його до пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (ПТПІ).

- заборонити Державній міграційній службі України та її територіальним органам, Службі безпеки України та її територіальним органам, а також Адміністрації Державної прикордонної служби України та її територіальним органам (регіональним управлінням) до вирішення справи №320/45751/23 по суті приймати рішення та вчиняти дії щодо видворення або примусового повернення позивача ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до країни походження чи до третіх країн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник зазначає, що вжиття таких заходів щодо позивача до вирішення цієї справи по суті, його потенційне поміщення та подальше перебування в ПТПІ, що є фактичним обмеженням свободи пересування позивача, позбавить його можливості належного захисту порушень прав, зокрема у судовому порядку. За посиланнями заявника, цілком очевидно, що невжиття заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду у справі №320/45751/23 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Поміщення позивача до ПТПІ з подальшим видворенням його до країни походження (Російської Федерації) чи третьої країни (а очевидно звідти - і до рф) в умовах сьогодення, тобто з урахуванням широкомасштабної агресії рф проти України зокрема, та агресивної політики проти інших демократичних держав загалом, може мати наслідком примусове повернення позивача на територію держави-агресора, де систематично порушуються права людини та фактично ігноруються норми міжнародного права, у тому числі положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського Суду з прав людини, після примусового повернення позивача до рф з території України (чи через третю країну), це неминуче може обернутися для позивача переслідуваннями з боку каральних органів держави-агресора (рф), де наразі панує беззаконня та ненависть до всього, що пов`язано з Україною, особливо це стосується діяльності державних органів рф.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд зазначає, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, шляхом подання позовної заяви.

Крім того, відповідно до частини 1 та 7 статті 26 Закону №3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

Таким чином, примусове повернення іноземців з території України в країну походження або третю країну обумовлений винесенням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), відповідного рішення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну щодо позивача не приймалось.

Крім того, суд звертає увагу, що очевидні ознаки протиправності рішення, дій бездіяльності та порушення ними прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що рішення, дії, бездіяльність відповідача явно суперечать вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, порушують права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Разом з тим, оцінку спірним рішенням буде надано під час розгляду справи по суті, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк