Справа № 160/30042/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 липня 2024 року

м. Київ

справа №160/30042/23

адміністративне провадження №К/990/27632/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Білак М.В., Прокопенка О.Б.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Водянська виправна колонія (№146), Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України, щодо не виплати грошового забезпечення позивачеві з 15 вересня 2023 року (дати видачі наказу Міністерства юстиції України №1502/к від 15 вересня 2023 року) до теперішнього часу;

- зобов`язати Міністерство юстиції України негайно врегулювати питання оплати праці (служби), щодо виплати позивачеві грошового забезпечення відповідно до наказу Міністерства юстиції України №925/5 - 2018 «Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України»;

- стягнути з Державної установи «Водянська виправна колонія (№146), правонаступника ДУ «Широківський виправний центр (№75)», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час протиправної бездіяльності Міністерства юстиції України, в частині неврегулювання питання виплати грошового забезпечення за період з 15 вересня 2023 року (з дня винесення наказу Міністерства юстиції №1502/К ) до дня ухвалення рішення суду, з розрахунку 928,16 грн. за кожен календарний день, що станом на дату подання позову становить 57 545,92 грн;

- допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо неврегулювання питання про оплату праці (служби) ОСОБА_1 за період з 15 вересня 2023 року по 11 грудня 2023 року;

- зобов`язано Міністерство юстиції України врегулювати питання про оплату праці (служби) ОСОБА_1 за період з 15 вересня 2023 року по 11 грудня 2023 року відповідно до наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України" №925/5-2018 від 23 березня 2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 березня 2018 року за №377/31829;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року змінено.

Доповнено мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року обставинами встановленими судом апеляційної інстанції щодо судового контролю та примусового виконання рішення суду у справі № 160/25710/21.

Виключино абзац другий резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року визначено, що на користь ОСОБА_1 з Державної установи «Водянська виправна колонія (№146)» підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді замість середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року залишено без змін.

21 червня 2024 року до Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі №160/30042/23.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки скаржник не виклав передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку.

16 липня 2024 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга Міністерства юстиції України, у якій скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Частиною четвертою статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684 гривні.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання такою особою позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною третьою статті 6 цього Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З огляду на зміст позовних вимог, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви становила 2147,20 грн (2684х0,4 + 2684х0,4).

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» установлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, розмір судового збору за подання та розгляд касаційної скарги становить 3435,52 грн (2147,2 грн х 200% х 0,8).

До касаційної скарги її автор додав платіжну інструкцію про сплату судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Отже, судовий збір сплачено не у повному обсязі.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:

Реквізити для сплати судового збору:

отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;

рахунок отримувача: UA0026007;

;

код класифікації доходів бюджету: 22030102;

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

найменування додатку, збору, платежу: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)", номер справи, у якій сплачується судовий збір. Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Крім цього, під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що доводи, що скаржникові належить уточнити підстави касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

За змістом положень статті 328 КАС України під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. У цьому контексті Міністерство наголошує на тому, що наразі відсутній правовий висновок Верховного Суду стосовно застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за яким належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу. Оскільки, наказом Міністерства від 15 вересня 2023 року № 1502/к ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Державної установи «Широківський виправний центр (№ 75)» з 24 листопада 2021 року, рішення у справі про поновлення Позивача на посаді вважається виконаним. Будь-який нормативно-правовий акт, який зобов`язує відповідача-1 вчиняти додаткові дії, зокрема, врегулювання питання щодо оплати праці відсутній, а отже й відсутня протиправна бездіяльність Міністерства та затримка виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді. Виплата грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу здійснюється за місцем їх служби в межах асигнувань, затверджених кошторисом відповідного органу або установи на грошове забезпечення відповідно до пункту 5 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2018 року №925/5-2018. Таким чином, Міністерство є неналежним відповідачем у цій справі.

Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Отже, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

В світлі наведених скаржником доводів варто зауважити, що бажаний ним висновок стосується не стільки потреби викладення висновку щодо застосування норм права, усунення колізій, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо, скільки переоцінки обставин справи, наявних у ній доказів та констатації того, що Міністерство повністю виконало рішення суду у справі №160/25710/21 та не допустило затримки його виконання.

Тобто, ключовим аргументом скаржника є незгода з висновками судів попередніх інстанцій, при цьому, пункт Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», про який зазначає скаржник, не є нормою права у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, скаржник має уточнити наведені ним доводи щодо оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, шляхом чіткого і послідовного зазначення без зайвих інтерпритацій:

(1) конкретної норми (норм) права, яку суд (суди) застосував неправильно або не застосували, але повинні були;

(2) висновку суду (судів) щодо її (їх) застосування, з яким скаржник не погоджується (так, як цей висновок викладено в спірних судових рішеннях);

(3) власну позицію про те як цю норму (норми) має бути застосовано у спірних правовідносинах.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції касаційної скарги з уточненням наведених скаржником доводів щодо оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України у викладений вище спосіб. Також, скаржник має надати документ про сплату судового збору у недоплаченому ним розмірі.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 березня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Водянська виправна колонія (№146), Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків вказаних недоліків, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

М.В. Білак

О.Б. Прокопенко

Судді Верховного Суду