Справа № 460/3902/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2024 року м. РівнеСправа №460/3902/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-2), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 09.01.2024 №64; зобов`язати відповідача-2 зарахувати позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи з 01.03.1990 до 16.06.1991, з 17.06.1991 до 10.12.1996, з 22.07.1997 до 13.11.1997, з 16.03.1998 до 14.09.1999, з 20.09.1999 до 24.12.2001 та призначити пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку 03.11.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2023 позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку з чим він 03.01.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Рішенням відповідача-1 відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 30 років. Водночас, в спірному рішенні органом Пенсійного фонду зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача в росії: 01.01.1992 по 10.12.1996, з 22.07.1997 по 13.11.1997, з 16.03.1998 по 14.09.1999, з 20.09.1999 по 24.12.2001, оскільки російська федерація припинили участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Позивач вважає протиправним рішення відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 12.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. 03.01.2024 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, за принципом екстериторіальності вказана заява з доданими до неї документами передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за наслідками розгляду такої заяви прийнято рішення від 09.01.2024 №64 про відмову в призначенні пенсії. Згідно з документами, доданими до заяви, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, його страховий стаж становить 26 років 4 місяці 7 днів, в той час як необхідний страховий стаж повинен становити у 2023 році не менше 30 років. За змістом спірного рішення не зараховано до страхового стажу позивача, зокрема, періоди роботи в росії з 01.01.1992 по 10.12.1996, з 22.07.1997 по 13.11.1997, з 16.03.1998 по 14.09.1999, з 20.09.1999 по 24.12.2001, оскільки з 29.11.2022 Україна, а з 01.01.2023 російська федерація припинили участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відтак, пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж 30 років, то право на призначення пенсії за віком відсутнє. Вважає, що відповідач-1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

За змістом довідок про доставку електронного листа ухвала від 12.04.2024 та копія позовної заяви з додатками доставлені до електронного кабінету ГУ ПФУ в Сумській області в підсистемі Електронний суд 15.04.2024.

У встановлений судом строк відповідач-1 відзиву не подав. Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідача-1 не надходило.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.01.2024 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 09.01.2024 №64 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу 30 років. При цьому, до страхового стажу не зараховані періоди роботи позивача за записами у трудовій книжці НОМЕР_1 з 28.08.1989 по 11.02.1990, оскільки дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу про прийняття на роботу та наявне виправлення у даті звільнення та даті наказу про звільнення з роботи; роботи позивача в росії: 01.01.1992 по 10.12.1996, з 22.07.1997 по 13.11.1997, з 16.03.1998 по 14.09.1999, з 20.09.1999 по 24.12.2001, оскільки російська федерація припинили участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Зауважено, що пенсії громадянам, проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Період з 28.08.1989 по 11.02.1990 можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання уточнюючої довідки, що містить апостиль та звернення до управління. За наданими документами право на призначення пенсії за віком заявник матиме при досягненні 63 років, тобто з 03.11.2026.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Так, для призначення позивачу пенсії за віком органом Пенсійного фонду зараховано страхового стажу 26 років 4 місяці 7 днів, який з урахуванням ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV є недостанім для призначення позивачу такої пенсії в 2023 році.

При цьому, згідно з оспорюваним рішенням, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 28.08.1989 по 11.02.1990, з 01.01.1992 по 10.12.1996, з 22.07.1997 по 13.11.1997, з 16.03.1998 по 14.09.1999, з 20.09.1999 по 24.12.2001.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Оскільки за змістом позовної заяви позивач не оспорює рішення від 09.01.2024 №64 в частині незарахування відповідачем-1 періоду роботи з 28.08.1989 по 11.02.1990 до загального страхового стажу позивача, то суд з урахуванням вищевказаних положень ч. 2 ст. 9 КАС України не здійснює перевірку правильності незарахування такого періоду роботи до страхового стажу позивача.

Натомість у позовній заяві позивач просить зобов`язати орган Пенсійного фонду зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 01.03.1990 до 16.06.1991, з 17.06.1991 до 10.12.1996, з 22.07.1997 до 13.11.1997, з 16.03.1998 до 14.09.1999, з 20.09.1999 до 24.12.2001.

Перевіряючи правомірність незарахування означених періодів до загального страхового стажу позивача, суд встановив, що періоди з 01.03.1990 до 16.06.1991 та з 17.06.1991 по 31.12.1991 не відображенні в спірному рішенні як незараховані до страхового стажу позивача.

Більше того, за змістом інформаційної бази ПФУ форма РС-право органом Пенсійного фонду такі періоди були зараховані до страхового стажу позивача.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання орган Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації з 01.01.1992 до 10.12.1996, з 22.07.1997 до 13.11.1997, з 16.03.1998 до 14.09.1999, з 20.09.1999 до 24.12.2001, що в сукупності становлять 9 років 0 місяців 8 днів, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Зі змісту спірного рішення суд встановив, що підставою для незарахування вищевказаних періодів роботи позивача на території російської федерації до його страхового стажу є те, що російська федерація припинили участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

У відзиві відповідач-2 зазначив, що на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за віком (03.01.2023) Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення є нечинною, оскільки з 29.11.2022 Україна (постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328), а з 01.01.2023 російська федерація припинили участь в такій Угоді.

Позивач у позовній заяві зазначив про необгрунтованість таких доводів відповідачів як на підставу неможливості зарахування до його страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 01.01.1992 до 10.12.1996, з 22.07.1997 до 13.11.1997, з 16.03.1998 до 14.09.1999, з 20.09.1999 до 24.12.2001, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення набрала чинності лише 02.12.2022, натомість у вищевказані періоди роботи позивача така Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Позивач вважає, що за наявності чинних, у період роботи, положень Угоди, що передбачали відповідне право, він не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Оцінюючи такі доводи позивача, суд враховує, що стаж його роботи на території російської федерації 9 років 0 місяців 8 днів набутий в період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (з 01.01.1992 по 24.12.2001), а тому повинен обчислюватися відповідно до умов такої Угоди.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Згідно із статтею 2 федерального закону російської федерації №173-ФЗ від 17.12.2001 Про трудові пенсії в російській федерації, який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище федерального закону №173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 14 Федерального Закону № 173-ФЗ).

Згідно із частиною другою статті 14 федерального закону №173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у федеральному законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ Про страхові пенсії (статті 3, 11, 14).

З наданих відповідачем-2 на виконання ухвали суду від 12.04.2024 копії заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів суд встановив, що позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду із такою заявою для підтвердження набутого страхового стажу на території російської федерації не надав відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за періоди роботи з 01.01.1992 до 10.12.1996, з 22.07.1997 до 13.11.1997, з 16.03.1998 до 14.09.1999, з 20.09.1999 до 24.12.2001 чи інших доказів, що підтверджують сплату страхових внесків за ці періоди до пенсійного фонду російської федерації. Не надав таких доказів і до матеріалів судової справи.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 29.03.2023 у справі №360/4129/20, де колегія суддів дійшла наступних висновків.

«…страховий стаж за період роботи позивача … відповідно до законодавства російської федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. Водночас, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період.

Проте, як правильно встановлено судами обох інстанцій, позивач не підтвердив страховий стаж за спірний період відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за цей період до пенсійного фонду російської федерації.

Колегія суддів зазначає, що зарахування стажу на пільгових умовах необхідного для призначення відповідної пенсії можливе лише за сукупності законодавчо визначених підстав, що визначають право на пільгову пенсію».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що ні до заяви про призначення пенсії за віком, ні до позовної заяви позивач не надав доказів сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за періоди своєї трудової діяльності на території російської федерації з 01.01.1992 до 10.12.1996, з 22.07.1997 до 13.11.1997, з 16.03.1998 до 14.09.1999, з 20.09.1999 до 24.12.2001, суд дійшов висновку, що відповідачем-1 правомірно не зараховано зазначені періоди до його страхового стажу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом 26 років 4 місяці 7 днів страхового стажу.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Враховуючи викладене, позивач набуде право на призначення пенсії за віком в 63 роки та за наявності страхового стажу на момент виникнення права на пенсію від 22 до 32 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (03.01.2024) досяг віку 60 років 2 місяці 1 день.

Оскільки на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач не досяг необхідного віку для призначення йому пенсії за віком, то відповідно до вимог чинного законодавства України він не набув права на призначення такої пенсії.

Суд зазначає, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень зарахувати відповідні періоди до стажу роботи позивача (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тобто встановлення судом протиправності рішень, дій, бездіяльності відповідача (за основною вимогою), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, Сумська обл.,40009. ЄДРПОУ/РНОКПП 21108013)

Повний текст рішення складений 29 липня 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко