Справа № 600/1034/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1034/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості виданих йому предметів речового майна,

У С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 12549,58 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що в період проходження військової служби відповідач був забезпечений всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном. Під час звільнення відповідача з військової служби на підставі підпункту «В» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №373 та виключення зі списків особового складу військової частини з нього не було утримано грошові кошти за недоніс речового майна в сумі 10692,63 грн та не утримано грошові кошти за інвентарне речове майно, яке було втрачено, в сумі 1856,95 грн.

Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду від 01 квітня 2024 року було направлено на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 .

Вказану ухвалу відповідач отримав 10 червня 2024 року, що підтверджується відповідною відміткою в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Проте правом подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не скористався.

Клопотань про розгляд справи за участю учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 липня 2021 року №153 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 30 липня 2021 року. Контракт про проходження військової служби укладено строком на 3 роки з 30 липня 2021 року.

На підставі зазначеного наказу ОСОБА_1 було видано військовий одяг, білизну та інші речі, що підтверджується карткою обліку військового майна особистого користування №602 від 30 липня 2021 року.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2022 року у справі №725/1844/22, який набрав законної сили 13 червня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого частиною третьою статті 408 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням військового звання старший солдат у відповідності до статті 54 Кримінального кодексу України.

Згідно з довідками-розрахунками №80, №81 від 25 жовтня 2023 року вартість виданих відповідачу речей, отриманих за час проходження військової служби, становить 10692,63 грн, а вартість інвентарного речового майна, яке було втрачено, становить 1856,95 грн.

На підставі вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2022 року у справі №725/1844/22 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2023 року №373 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №58-РС від 29 червня 2023 року за підпунктом «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання).

Даним наказом також зобов`язано утримати грошові кошти за недоніс речового майна в сумі 10692,63 грн згідно довідки-розрахунку №80 від 25 жовтня 2023 року та за інвентарне речове майно, яке було втрачено, в сумі 1856,95 грн згідно довідки-розрахунку №81 від 25 жовтня 2023 року.

Оскільки відповідачем не було відшкодовано вартість виданих йому предметів речового майна та інвентарного речового майна, яке було втрачено, на загальну суму 12549,58 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону №2011-XII продовольче забезпечення військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців, а також резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється за нормами і в строки, що визначаються відповідно центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, правоохоронні та розвідувальні органи, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовців, резервістів і військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року №1075-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Як вбачається з досліджених у даній справі обставин, відповідач під час проходження військової служби у відповідності до зазначених вище вимог законодавства був забезпечений форменим одягом та іншими речами за рахунок державних коштів, що підтверджується наявною у матеріалах справи карткою обліку військового майна особистого користування №602 від 30 липня 2021 року.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут. в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року №160-IX (далі Закон №160-IX).

Статтею 2 Закону №160-IX передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (частина перша статті 3 Закону №160-IX).

Відповідно до статті 4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 7 Закону №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Статтею 12 Закону №160-IX встановлено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Наказом Міністерства оборони України №232 від 29 квітня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція), якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори.

Абзацами 1, 2 пункту 9 Розділу І Інструкції передбачено, що строк носіння або експлуатації предметів речового майна - час, установлений нормами забезпечення речовим майном військовослужбовців, протягом якого предмет повинен носитися або перебувати в експлуатації. Строки носіння або експлуатації предметів речового майна особистого користування, що видається військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Речове майно особистого користування обліковується за місяцем виникнення права на отримання цього майна.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Інструкції у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Судом встановлено, що на підставі вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 травня 2022 року у справі №725/1844/22 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 грудня 2023 року №373 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №58-РС від 29 червня 2023 року за підпунктом «в» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання).

Даним наказом також зобов`язано утримати з ОСОБА_1 грошові кошти за недоніс речового майна в сумі 10692,63 грн згідно довідки-розрахунку №80 від 25 жовтня 2023 року та за інвентарне речове майно, яке було втрачено, в сумі 1856,95 грн згідно довідки-розрахунку №81 від 25 жовтня 2023 року.

Так, згідно з наявною у справі довідкою-розрахунком №80 від 25 жовтня 2023 року загальна вартість недонесених предметів речового майна звільненого у запас ОСОБА_1 , термін експлуатації яких не закінчився (предмети не вислужили), становить 10692,63 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком №81 від 25 жовтня 2023 року загальна вартість виданого ОСОБА_1 інвентарного речового майна, яке було втрачено і відсоток зносу якого становить 0,7%, становить 1856,95 грн.

Отже, загальна сума заподіяної відповідачем державі прямої дійсної шкоди внаслідок невідшкодування вартості виданих йому предметів речового майна особистого користування, строки носіння яких не закінчилися, а також втраченого інвентарного майна становить 12549,58 грн. При цьому доказів добровільної сплати завданої державі шкоди відповідач до суду не надав.

Оскільки відповідач був звільнений зі служби та на момент виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення, згідно з наданими доказами, за ним рахується заборгованість за речове майно, строки носіння якого не закінчилися, в розмірі 12549,58 грн, яка до цього часу відповідачем не сплачена, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на стягнення в судовому порядку з відповідача вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчились, на загальну суму 12549,58 грн.

Аналогічної позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 07 квітня 2022 року в справі №600/1592/20-а з подібних правовідносин.

Таким чином, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доказів, які б свідчили про відшкодування станом на день розгляду даної справи вартості виданих предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 12549,58 грн, або ж спростовували доводи позивача, відповідачем суду не подано. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов у встановлений судом строк.

Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення вартості виданих йому предметів речового майна задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, на загальну суму 12549 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 58 коп.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 30 липня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ); відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя О.П. Лелюк