Справа № 420/23673/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження у справі
31 липня 2024 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області Бурана Андрія Володимировича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІВА» та товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехперспектива», про визнання протиправними та скасування рішень,
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до державного реєстратора Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області Бурана Андрія Володимировича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІВА» та товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехперспектива» про визнання протиправними та скасування рішень, у якому позивач просить суд:
Як визначено п.4 ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Також, приписами п.п. 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. А публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суд звертає увагу, що у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Ознайомившись зі змістом даної позовної заяви та долучених до неї документів, суд дійшов висновку, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.
договору оренди, укладеного 01 жовтня 2023р. між ОСОБА_2 та ТОВ «ІВА». Враховуючи, що усі вищезазначені реєстраційні дії були здійснені державним реєстратором після смерті ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину може бути видано після скасування реєстраційних дій.
На думку позивача, державним реєстратором при вчиненні оскаржуваних реєстраційних дій порушено вимоги ч.5 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не визначено обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, якій належало нерухоме майно, а саме ОСОБА_2 .
Зі змісту позову вбачається, що проведені державним реєстратором реєстраційні дії є перешкодою в оформленні позивачем спадкових прав на земельну ділянку. В свою чергу, набуття позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування можливе за умови скасування рішення державного реєстратора про припинення права оренди ТОВ «Агротехперспектива», шляхом поновлення такого речового права, та за умови скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди ТОВ «ІВА», шляхом припинення такого речового права.
За правилами частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
На підставі статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Оскільки, на підставі дій суб`єкта владних повноважень у третіх осіб припинилось/виникло речове право на нерухоме майно, і позивач просить суд відновити її порушені права на нерухоме майно шляхом поновлення/припинення речових прав третіх осіб на це ж нерухоме майно, суд вважає, що цей спір має приватноправовий характер і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочистнва.
Підсумовуючи усе викладене вище, суд приходить висновку, що спір, який розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин.
До того ж, відповідач, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (права оренди на земельну ділянку ТОВ «ІВА» та припинення права оренди на земельну ділянку ТОВ «Агротехперспектива»), не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті відповідачем оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав (реєстрації припинення прав) інших осіб, а не позивача.
Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Отже, участь державного реєстратора у спірних відносинах, навіть якщо позивач вважає його винним у порушені прав, не змінює його цивільно-правового характеру. Визнання протиправним і скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є способом захистом прав позивача на земельну ділянку.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявами інших осіб, то такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваних рішень державного реєстратора, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийняті оспорювані рішення. Адже вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тих осіб, щодо прав яких здійснено оспорювані записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою правову позицію, постановах від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/1508/16, від 16 січня 2019 року у справі №823/692/17 та інших, відповідно до якої спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є приватноправовим та з огляду на суб`єктний склад має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.
Отже, в цій справі вирішується спір про цивільне право між особою, яка вимагає скасувати державну реєстрацію речового права (державну реєстрацію припинення речового права), й особами, за якими зареєстровано таке речове право (припинення речового права).
Оскільки звернення позивача до суду з цим позовом викликане необхідністю захисту його прав не у сфері публічно-правових відносин, а його майнових прав, суд дійшов висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим і, враховуючи суб`єктний склад сторін спору, повинен розглядатися в порядку цивільної юрисдикції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Більш того, суд зауважує, що згідно із ч.5 ст.170 КАС України - повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Керуючись ст. 2, 3, 4, 12, 19, 170, 171, 243, 248, 256 КАС України, суд,
Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу не пізніше наступного дня після її постановлення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА