Справа № 420/11822/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/11822/24

Головуючий в 1 інстанції: Бобуйок І.А. Дата і місце ухвалення: 22.05.2024р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Гудзікевич Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 травня 2024 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Одеська митниця Державної митної служби, про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білика Р.В. про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2023р. ВП №71961883.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірною постановою від 07.06.2023р. ВП №71961883 державний виконавець відповідача незаконно відкрив виконавче провадження з примусового виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 13.09.2022р. по справі №521/10116/21 про конфіскацію товару «кондитерські вироби, турецькі солодощі» вагою брутто 20882,79 кг загальною вартістю 1 554 092,21 грн. Позивач зазначав, що вказана постанова суду, як виконавчий документ, не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим на підставі частини четвертої вказаної статті Закону державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу. Копію спірної постанови державним виконавцем відповідача не було надіслано стягувачу в порядку, передбаченому ст.28 Закону №1404-VIII. В порушення ч.4 ст.26 Закону №1404-VIII під час пред`явлення до виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду не було надано копію протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідку про відсутність такого майна, на що державний виконавець не звернув увагу. В спірній постанові зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 155 409,22 грн., що не відповідає положенням п.1 ч.5 ст.27 Закону. Крім того, товар, що імпортувався ФОП ОСОБА_1 , митним органом не вилучався, на митний склад не розміщувався та був випущений у вільний обіг. А відтак, відсутність товару виключає можливість його подальшої конфіскації. В провадженні головного державного виконавця Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Осадчої К.І. перебуває виконавче провадження №71961977 з примусового виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 13.09.2022р. по справі №521/10116/21 в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1 554 092,21 грн. Тобто, обидва виконавчі провадження відкриті на підставі одного виконавчого документу, стосуються стягнення з боржника суми 1 554 092,21 грн., що є порушенням ст.61 Конституції України щодо недопустимості подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж саме правопорушення.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 22.05.2024р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на недоліки постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 13.09.2022р. по справі №521/10116/21, як виконавчого документа. Факт наявності недоліків у виконавчому документі законодавець пов`язує з обов`язковим наслідком для органу ДВС у вигляді неприйняття виконавчого документу, який не відповідає вимогам Закону, до виконання та повернення його стягувачу.

Також, апелянт посилається на те, що судом не враховано, що у зв`язку із фактичною відсутністю товару на момент винесення Малиновським районним судом м.Одеси постанови від 13.09.2022р. по справі №521/10116/21 щодо конфіскації товару, відповідач допускає виконання вказаної постанови шляхом стягнення з боржника вартості товару у розмірі 1 554 092,21 грн. Саме з цією метою у спірній постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем вказана вартість товару. В цьому контексті позивач звертав увагу суду на неприпустимість такого «подвійного» стягнення однієї і тієї ж суми за двома різними виконавчими провадженнями - №71961977 про стягнення штрафу та №71961883 про конфіскацію. До того ж, стягнення спірною постановою з боржника виконавчого збору в розмірі 155 409,22 грн. не відповідає положенням п.1 ч.5 ст.27 Закону, що судом першої інстанції також не враховано.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що відсутність протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідки про відсутність такого майна не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Апелянт зазначає, що відсутність таких документів є порушенням ч.4 ст.26 Закону №1404-VIII та вважається поданням до органу ДВС заяви про примусове виконання з порушенням Закону, наслідком чого має бути повернення виконавчого документу стягувачу без виконання.

В обґрунтування своїх тверджень про порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянт зазначає, що: в порушення вимог ст.ст.126, 127 КАС України, позивача не було повідомлено судом про дату та час розгляду справи; справу неправомірно розглянуто судом за ст.286 КАС України як справу з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а не з особливостями, визначеними ст.287 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року по справі №521/10116/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100% вартості товарів, а саме: 1 554 092,21 грн. з конфіскацією товарів за протоколом №0606/50000/21.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року по справі №521/10116/21 залишено без змін.

26.05.2023р. Одеська митниця подала до Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року по справі №521/10116/21 в частині конфіскації товару - «кондитерські вироби, турецькі солодощі» вагою брутто 20882,79 кг, загальною вартістю 1 554 092,21 грн.

До своєї заяви Одеська митниця додала копію постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року по справі №521/10116/21 та копію постанови Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року по справі №521/10116/21.

07.06.2023р. головним державним виконавцем Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. відкрито виконавче провадження №71961883 з виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 02.03.2023р. по справі №521/10116/21 про конфіскацію товару - «кондитерські вироби, турецькі солодощі» вагою брутто 20882,79 кг, загальною вартістю 1 554 092,21 грн.

Також, вказаною постановою стягнуто з боржника виконавчий збір / основну винагороду приватного виконавця в розмірі 155 409,22 грн.

Постановою державного виконавця Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. від 22.08.2023р. ВП №71961883 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення у урахуванням виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 709 770,43 грн.

Не погоджуючись з правомірністю постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2023р. ВП №71961883 ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку, що спірну постанову винесено відповідачем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Суд не прийняв до уваги посилання позивача на недотримання державним виконавцем вимог ч.1 ст.28 Закону щодо надіслання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, зазначивши, що факт порушення виконавцем порядку надсилання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, а є підставою для звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця. Також, суд визнав необґрунтованими посилання ОСОБА_1 на ненадання стягувачем разом із заявою про примусове виконання рішення суду від 26.05.2023р. копії протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідки про відсутність такого майна, як того вимагають положення п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Суд зазначив, що дана вимога стосується не виконавця, а стягувача, а тому відсутність протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідки про відсутність такого майна не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.3 Закону Закон №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа встановленні частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч.4 ст.26 Закону №1404-VIII під час пред`явлення виконавчого документа до виконання подаються:

1) у разі виконання рішення про конфіскацію майна у кримінальному провадженні - копії опису майна і відповідного судового рішення. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився;

2) у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна.

Аналогічні за своїм змістом положення закріплено у пункті 32 Розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2832/5).

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як вже зазначалося колегією суддів, Одеська митниця звернулася 26.05.2023р. до Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про примусове виконання постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року по справі №521/10116/21 в частині конфіскації товару - «кондитерські вироби, турецькі солодощі» вагою брутто 20882,79 кг, загальною вартістю 1 554 092,21 грн.

До своєї заяви Одеська митниця додала копію постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року по справі №521/10116/21 та копію постанови Одеського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року по справі №521/10116/21.

Копії протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідки про відсутність такого майна, надання яких є обов`язковим у разі виконання рішення про конфіскацію майна згідно з постановою суду у відповідності до п.2 ч.4 ст.26 Закону №1404-VIII, Одеська митниця Приморському відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надала.

Ухвалою колегії суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.07.2024р. витребувано у Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) копії матеріалів виконавчого провадження №71961883 з примусового виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 13.09.2022р. по справі №521/10116/21.

Дослідивши надані відповідачем на виконання вимог вказаної ухвали матеріали виконавчого провадження №71961883 колегія суддів встановила відсутність у них копії протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідки про відсутність такого майна.

Зазначене дає підстави колегії суддів для висновку, що заява стягувача про примусове виконання рішення подана без дотримання вимог ст.26 Закону, що у відповідності до п.6 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII є підставою для повернення органом державної виконавчої служби виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання.

Однак, головний державний виконавець Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білик Р.В. проігнорував положення п.6 ч.4 ст.4, п.2 ч.4 ст.26 Закону №1404-VIII та 07.06.2023р. відкрив виконавче провадження №71961883 з виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 02.03.2023р. по справі №521/10116/21 про конфіскацію товару.

За наведених обставин спірна постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною та підлягає скасуванню.

Також, варто зазначити, що матеріалами справи знайшли своє підтвердження посилання позивача на недотримання відповідачем вимог ч.1 ст.28 Закону №1404-VIII щодо надіслання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Що ж до інших доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції допущено не правильне застосування норм матеріального права, тому, у відповідності до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, це є підставою для скасування рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 травня 2024 року з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції позивачем сплачено 3028,00 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 11.04.2024р.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2024р. задоволено клопотання ФОП ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору в сумі 3633,60 грн. до ухвалення судового рішення у цій справі.

А відтак, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.139 КАС України, з Приморського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) підлягає стягненню на користь позивача 3028,00 грн. судового збору, а на користь Державного бюджету України 3633,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 139, 272, 287, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 22 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білика Р.В. про відкриття виконавчого провадження від 07.06.2023р. ВП №71961883.

Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, вул. Пастера, 58, м.Одеса, 65023) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 3028,00 грн. судового збору.

Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, вул. Пастера, 58, м.Одеса, 65023) судовий збір в сумі 3633,60 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 30 липня 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук