Справа № 200/4544/23
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року справа №200/4544/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 р. у справі № 200/4544/23 (головуючий І інстанції Стойка В.В.) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькі області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - позивач) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькі області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач, ВДВС), в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 09 серпня 2023 року у розмірі 5100 гривень по ВП № 71381227, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буселом В.О., при примусовому виконанні виконавчого листа №200/3511/22, виданого 27 січня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року задоволено позовні вимоги, а саме суд:

Визнав протиправною та скасував постанову про накладення штрафу від 09 серпня 2023 року у розмірі 5100 гривень по ВП № 71381227, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа №200/3511/22, виданого 27 січня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не досліджено, що рішення суду в частині перерахунку виконано вже після винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу № 71381227 від 09 серпня 2023 року.

Вже після винесення штрафу від 09.08.2023 надійшла нова відповідь ГУ ПФУ у Донецькій області від 15.08.2023 № 0500-0508-5/69413, якою зроблено новий перерахунок, а саме на виконання рішення № 200/3511/22 здійснено перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 у розмірі 23008,10 грн. (розмір пенсії до перерахунку складав 21008,10 грн.) з 01 березня 2022 року без обмеження максимальним розміром із урахуванням виплачених сум.

Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно рішення № 200/3511/22 з урахуванням виплачених сум за період з 01.03.2022 по 31.08.2023 склала 46909,60 грн.

Позивач зазначає, що державним виконавцем не проводилось перевірки виконання рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішенням боржником без поважних причин.

Вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

На адресу боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області неодноразово надсилалися вимоги державного виконавця з метою перевірки виконання рішення суду (вих. № 3683 від 08.05.2023, № 6121 від 21.06.2023, № 6938 від 13.07.2023, № 7228 від 25.07.2023 , № 8355 від 25.08.2023).

Також, підставою для надсилання вимог з метою перевірки виконання рішення суду, та в подальшому винесення постанови про накладення штрафу, стало надходження на адресу відділу від стягувача звернення № б/н від 29.06.2023 та скарги на Офіс президента України від 15.07.2023.

У зверненні та скарзі стягувач не погоджується саме з нарахуванням пенсії та просить вжити заходів.

09.08.2023, керуючись ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі -відділ) винесено постанову про накладення штрафу № 71381227, копії якої, в порядку, передбаченому ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», скеровано сторонам виконавчого провадження.

Скаржник наголошує, що тільки після винесення штрафу від 09.08.2023 надійшла нова відповідь ГУ ПФУ у Донецькій області від 15.08.2023 № 0500-0508-5/69413, якою зроблено вже новий перерахунок, а саме на виконання Рішення № 200/3511/22 здійснено перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 у розмірі 23008,10 грн. (розмір пенсії до перерахунку складав 21008,10 грн.) з 01 березня 2022 року без обмеження максимальним розміром із урахуванням виплачених сум.

Отже на думку скаржника тривале невиконання рішення суду боржником є необґрунтованим та безпідставним, тому накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця щодо невиконання рішення суду є правомірним.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суд залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, зокрема, що 31.03.2023 Головне управління повідомило апелянта, що станом на дату відкриття виконавчого провадження вищезгадане рішення не набуло чинності та просило відкласти виконання рішення суду до набуття рішенням чинності. Вищезазначене рішення суду набрало законної сили 19.06.2023.

Вимогою № 6121 від 21.06.2023 апелянт, зобов`язав Головне управління виконати вимоги виконавчого листа № 200/3511/22 від 27.01.2023 виданого Донецьким окружним адміністративним судом. Листом від 26.06.2023 Головне управління повідомило орган ДВС про те, що зазначене у вимозі апелянта рішення суду виконане в добровільному порядку в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства.

Вимогою № 7229 від 25.07.2023 апелянт, зобов`язав Головне управління надати пояснення з приводу порушених у скарзі стягувача ОСОБА_1 від 15.07.2023 питань. Листом від 27.07.2023 Головним управлінням повідомлено орган ДВС щодо виконання рішення суду у справі № 200/10580/21 та рішення суду у справі № 200/3511/22.

Скаржник 09.08.2023 за № 7860 до Донецького окружного адміністративного суду направило заяву про заміну способу і порядку виконання рішення суду в порядку ст. 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому постановою від 09.08.2023 накладено штраф на Головне управління за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, в якій зазначено, що станом на 09.08.2023 вимоги виконавчого листа № 200/3511/22, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 27.01.2023, боржником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не виконано. При цьому Головним управлінням не порушено строки надання інформації органу ДВС щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 200/3511/22.

За положенням приписів законодавства, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішенням боржником без поважних причин.

При цьому скаржником не зазначалося, що Головним управлінням не виконано чи неправильно виконано рішення суду, не було досліджено розрахунок розміру пенсії саме на виконання рішення суду у справі № 200/3511/23.

Водночас підстава для накладення штрафу за невиконання рішення суду зазначена скаржником у постанові грубо порушує права Головного управління у виконавчому провадженні та норми частин першої і другої статті 75 Закону № 1404.

Оскільки не підтверджується факт проведення державним виконавцем перевірки стану виконання рішення суду та встановлення факту відсутності поважних причин його невиконання оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Також позивач зазначає, що нарахована за рішенням суду сума доплати 46 909,60 грн має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Для фінансування заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 рік, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року № 631, за окремою бюджетною програмою для фінансування цих виплат передбачено 360 млн. грн.

З метою запиту додаткових фінансових ресурсів на виплату заборгованості нарахованої за рішеннями суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень, направлено відповідне звернення до розпорядника коштів вищого рівня - Пенсійного фонду України (листи від 14.07.2023 № 0500-0508-5/60729, від 11.08.2023 № 0500-0508-5/68884).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2022 по справі №200/3511/22 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме судом:

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати пенсії по інвалідності з 01 березня 2022 року без обмеження максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 №ФС-98101/09/01/929, згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суд від 11 жовтня 2021 року у справі №200/10580/21 з 01 березня 2022 року без обмеження максимальним розміром із урахуванням виплачених сум.

Вищезазначене рішення набрало законної сили 07.12.2022.

27.01.2023 судом видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 №ФС-98101/09/01/929, згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суд від 11 жовтня 2021 року у справі №200/10580/21 з 01 березня 2022 року без обмеження максимальним розміром із урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.08.2023 в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.08.2023 замінено спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого Донецьким окружним адміністративним судом 27.01.2023 видано виконавчий лист № 200/3511/22, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 про розмір грошового забезпечення від 06.07.2021 № ФС-98101/09/01/929, згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суд від 11 жовтня 2021 року у справі №200/10580/21 з 01 березня 2022 року без обмеження максимальним розміром із урахуванням виплачених сум, з зобов`язання виплатити на стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахованої суми доплати за результатами перерахунку згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2022 по справі № 200/3511/22 за період з 01.03.2022 по 30.06.2023 у загальній сумі 10909,60 грн.

На виконання вищезазначеного рішення суду №200/3511/22 відповідачем 23.03.2023 було відкрито виконавче провадження № 71381227.

09.08.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було прийнято постанову за виконавчим провадженням ВП №71381227 про накладення штрафу на позивача в розмірі 10 200,00 грн.

Листом позивача від 15.08.2023 відповідача повідомлено, що виплата доплати пенсії за Рішенням № 200/3511/22, за період з 01.03.2022 по 31.08.2023 у загальній сумі 46909,60 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Листами від 26.06.2023, від 14.07.2023 та 27.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області звернулось до Пенсійного фонд України в якому просило вирішити питання виділення коштів на виконання рішення в загальній сумі 10909,60 грн.

Листом Пенсійного фонду України від 02.08.203 № 2800-040204-9/43352 позивача повідомлено, що бюджетом Пенсійного фонду України на 2023 рік, на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), які не виплачено за період до місяця їх відновлення, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено 150,0 млн грн.

Листом від 11.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області звернулось до Пенсійного фонду України в якому просило вирішити питання виділення коштів на виконання рішення в загальній сумі 46909,60 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону №1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404 визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 26 Закону №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404 встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст.28 Закону №1404-VIII встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Порядок та процедура виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені статтею 63 Закону №1404.

Відповідно до частин 1-3 вказаної статті, за рішеннями, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

З текстуального викладу статті 63 Закону № 1404-VIII можна зрозуміти, що на боржника може бути накладений штраф, якщо він не виконав рішення з поважних причин. Поважність причин залежить від низки обставин, але спільним має бути те, що вони об`єктивно перешкоджали боржнику виконати покладене на нього зобов`язання (згідно з рішенням, яке підлягає примусовому виконанню) у визначений спосіб та встановлений для цього строк.

Не менш важливо у цьому зв`язку пам`ятати також і про засади виконавчого провадження, зокрема - у контексті цієї справи - про такі з них, як справедливість, неупередженість та об`єктивність, які мали б теж слугувати своєрідним орієнтиром під час примусового виконання рішень зобов`язального характеру, надто коли йдеться про поважність причин його невиконання та пов`язану з цим юридичну відповідальності боржника.

Також, зміст наведених норм указує, що правовий підхід щодо застосування положень частини другої статті 15 у взаємозв`язку зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» у правовідносинах, що стосуються застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу необхідно формувати через призму оцінки змісту зобов`язальної частини виконавчого документа, яка повинна відповідати резолютивній частині судового рішення, та аналізу причин, з якими боржник пов`язує неможливість виконати судове рішення.

Це означає, що у разі, якщо резолютивна частина судового рішення є нечіткою за змістом, тобто коли вона є незрозумілою як для осіб, стосовно яких його ухвалено, так і для тих, хто здійснює його виконання, через що рішення суду неможливо виконати примусово або є імовірність неправильного його виконання, рішення державного виконавця про застосування до боржника заходів впливу у вигляді штрафу (у зв`язку з невиконанням ним цього рішення) у таких випадках є передчасним.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року справа №560/17588/23, від 03 квітня 2024 року справа № 620/6019/23.

Відповідно до частини 1 та 2 ст.75 Закону № 1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно п.1,2 розділу IX «Виконання рішень немайнового характеру» Інструкції №512/5, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.

З аналізу вказаних норм випливає, що накладення штрафу за невиконання рішення суду, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Законом №1404 встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт умисного невиконання рішення суду та наявність вини з невиконання цього рішення.

Аналогічні праві висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 360/3573/20,

Верховний Суд в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 7 липня 2019 року у справі №420/70/19, від 23 травня 2018 року у справі №537/3986/16-а, від 21 січня 2020 року у справі №640/9234/19, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання судового рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець повинен ретельно дослідити всі обставини справи та, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків і встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Судом встановлено, що позивачем заборгованість по пенсії нарахована але не виплачена.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України рішення суду у встановлений державним виконавцем строк повністю не виконано.

Як зазначає позивач, часткове невиконання рішення суду сталося з незалежних від нього причин, а саме через відсутність фінансування пенсійних виплат Пенсійним фондом України, та суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485 (далі Положення), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення, Головне управління Пенсійного фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує у відповідному регіоні доходи та видатки коштів Фонду, у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 2); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами) (підпункт 4).

Головне управління, утворене шляхом злиття головного управління Фонду та управління Фонду, головне управління Фонду, до якого приєднані управління Фонду, також забезпечують виконання завдань, передбачених пунктом 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486 (далі Положення № 28-2) (абзац 25 пункту 4 Положення).

Згідно з пунктами 1, 2 Положення № 28-2, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду. Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Відповідно до пункту 4 Положення № 28-2 управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до підпунктів 3, 7, 8 пункту 4 Положення № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду (підпункт 3); призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7); забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункт 8).

Управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням (пункт 12 Положення).

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань:

-розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України;

-організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема: забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності;

-здійснює у межах повноважень, передбачених законом, контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці;

Відповідно до пункту 12 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662) (далі - Порядок № 1596 зі змінами, внесеними Постановою № 1279), Органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках.

Списки та описи складаються окремо за пенсіями та грошовою допомогою, що фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, і за грошовою допомогою та іншими грошовими виплатами, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів.

Перший примірник списків формується за датою виплати в порядку зростання номерів поточних рахунків, другий - за датою виплати в порядку зростання номерів пенсійних (особових) справ. Дати і виплатний період визначаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення протягом місяця, за який виплачується пенсія та грошова допомога, можуть складати і подавати додаткові списки на зарахування пенсій та грошової допомоги одержувачам, які з різних причин не були внесені до основних списків, а також у разі перерахунків пенсій та грошової допомоги. (абзац 4 пункту 13 Порядку № 1596).

Згідно з абзацом 1 пункту 14 Порядку № 1596 на підставі складених документів органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки одержувачів.

Для забезпечення своєчасної виплати пенсій та грошової допомоги органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення перераховують кошти не пізніше ніж за один операційний день до встановленої дати виплати.

Отже, фінансування пенсійних виплат здійснюється головними управліннями Пенсійного фонду України.

Тобто, виплата пенсії здійснюється за фінансуванням пенсійних виплат головними управліннями Пенсійного фонду України. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Таким чином, з викладених норм вбачається, що функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій є повноваженнями головних управлінь Пенсійного фонду України.

Разом з цим, пунктом 1 частини 1 статті 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України

Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

З наведеного вбачається, що невиконання рішення суду сталося з незалежних від позивача причин, а саме через відсутність відповідних бюджетних асигнувань. На виконання рішення суду управлінням здійснено усі можливі заходи щодо нарахування та виплати пенсії.

Тобто, фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення органом Пенсійного фонду України можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, часткове невиконання рішення суду відповідачем з незалежних від нього причин (через відсутність відповідного фінансування із державного бюджету) є поважною причиною в розумінні статей 63 та 75 Закону №1404.

Отже, матеріали справи свідчать про добровільне часткове виконання боржником рішення суду у частині нарахування пенсії за вищевказаний період.

При цьому, суд зауважує, що накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право стягувача на отримання бюджетних коштів.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений в постанові від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а (провадження №К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 по справі №757/29541/14-а (провадження №К/9901/12146/18).

Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

При цьому, Головним управлінням в межах закріплених повноважень направлено запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості за Рішенням. Тобто, позивачем до спливу строку визначеного у вимозі та до винесення спірної постанови вчиненні дії на забезпечення виконання.

На думку колегії суддів, за описаної ситуації накладення на боржника штрафу згідно зі спірною постановою не переслідувало і не могло переслідувати мети, з якою стаття 63 Закону № 1404-VIII пов`язує настання для боржника юридичної відповідальності.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність у державного виконавця правових підстав для накладення штрафу за невиконання рішення без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк.

Викладене свідчить про протиправність оскаржуваної постанови, а тому судом вірно задоволено позов в цій частині.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 р. у справі № 200/4544/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 р. у справі № 200/4544/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано колегією суддів 31 липня 2024 року.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць