Справа № 620/8840/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/8840/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника - батька - загиблого військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника - батька - загиблого військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.09.2023 року до досягнення 23-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому протиправно було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було подано відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, вказав, що рішенням №23 від 29.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було подано відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, зважаючи на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №23 від 29.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою та відповідними документами про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с. 7).

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 23 від 29.03.2024 (а.с. 8).

Підставою для відмови в призначенні пенсії слугувала відсутність необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частина третя статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) визначає, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Частиною п`ятою статті 2 Закону встановлено, військовослужбовцям, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Згідно частин першої та другої статті 30 Закону право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Частиною шостою статті 30 Закону передбачено, що вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Згідно частин другої, третьої статті 50 Закону членам сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постанова правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.02 2007 за № 135/13402 (далі Порядок).

Згідно абзацу другого пункту 2 Порядку заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника подається членом сім`ї військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію згідно із Законом, якому на дату смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважений орган (структурний підрозділ). У такому самому порядку подається заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника членом сім`ї померлого годувальника, який має право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.

Абзацами 1, 3 пункту 11 Порядку встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом). У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу)) роз`яснюється, які документи необхідно подати додатково. При поданні цих документів до закінчення тримісячного строку з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів уповноваженим органом (структурним підрозділом) поштою, або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Судом встановлено, що мати позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (зворот а.с .9, а.с. 10 та його зворот).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2023 № 271, витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 21.01.2024 № 434, довідки від 04.10.2023 № 8289 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, судом встановлено, що батько позивача, ОСОБА_2 , на момент смерті проходив військову службу, та його смерть пов`язана з захистом батьківщини (а.с. 11-12).

Суд звертає увагу, що положеннями статті 30 Закону чітко визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають діти-сироти загиблого військовослужбовця до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

При цьому, таке право не залежить ні від тривалості служби померлого годувальника, ні від наявного в нього страхового стажу.

Враховуючи перелічені вище норми Закону, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до досягнення ним 23 років.

Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області до спірних правовідносин безпідставно було застосовано норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішенням №23 від 29.03.2024 відмовлено в призначенні пенсії по втраті годувальника, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу годувальника, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

При цьому, суд звертає увагу, що суду не надано доказів роз`яснення позивачу, згідно абзацу 3 пункту 11 Порядку, про необхідність надання додаткових документів для призначення пенсії, а тому посилання відповідачів на недостатність будь-яких документів судом не приймається до уваги.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідачів на необхідності подання заяви про поновлення виплати пенсії, оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку він отримував до 31.08.2023.

Частиною третьою статті 46 Конституції України та частиною другою статті 7 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З огляду на вищевикладене, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 23 від 29.03.2024; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника - батька - загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2023 до досягнення 23-річного віку.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 3500,00 грн. суду було надано копію договору про надання адвокатських послуг від 13.06.2024, ордер, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних послуг від 17.06.2024 та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 13.06.2024 про сплату 3500,00 грн (а.с. 5, 13-17).

Так, відповідачі передбаченим статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України правом не скористалися, відповідні клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу суду не надали.

Таким, чином враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн з кожного.

Також, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, Полтавська обл., Полтавський р-н, 36000, ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 23 від 29.03.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника - батька - загиблого військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2023 до досягнення 23-річного віку.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2355,60 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2355,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.07.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА