Справа № 620/7490/24
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року м. Чернігів Справа № 620/7490/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також відповідач-2), у якому просить (з урахуванням уточнених позовних вимог):

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 52 від 01.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП «Про державну службу»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди її роботи в органах державної податкової служби з 03.07.1990 по 13.10.2014 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 26.01.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону У країни від 16 грудня 1993 року № 3723- ХП «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Північного офісу Держаудитслужби від 22.01.2024 № 26-17-27/14 та від 22.01.2024 № 26-17-27/15.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для її звернення до суду.

У відзиві відповідач-1та відповідач-2 заперечують проти заявлених позовних вимог та просять у їх задоволенні відмовити, оскільки відсутні правові підстави для призначення, з 26.01.2024 позивачу пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП «Про державну службу», оскільки позивач не має достатнього стажу державної служби. Зазначають, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Станом на 01.05.2016 позивач не мала 20 років стажу державної служби та не перебувала на посадах, передбачених статтею 25 Закону №3723, тому не дотримано вимоги пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889, а саме наявність стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Отже з огляду на викладене, спірний період роботи в органах державної податкової служби не може бути зарахований до стажу державної служби.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу 5-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та з 31.08.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується сторонами (а.с.19).

26.01.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу» (а.с.18).

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийнято рішення № 52 від 01.02.2024, яким позивачу відмовлено у призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу» з підстав відсутності такого права, оскільки станом на 01.05.2016 заявниця не обіймала посаду державного службовця, що визначені статтею 37 Закону України «Про державну службу». При цьому вказаним рішенням позивачу не зараховано період її роботи в органах державної податкової служби з 03.07.1990 по 13.10.2014 згідно записів трудової книжки до стажу державної служби (а.с.15-17).

Із змісту копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18.08.1980 та НОМЕР_1 від 04.09.2005 вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 03.07.1990 по 13.10.2014 на різних посадах у податкових органах (а.с. 23-40).

Відповідно до запису у трудовій книжці №16 позивач 08.07.1994 прийняла присягу державного службовця. Наказом від 03.02.1998 №10 останній присвоєно персональне звання «радник податкової служби ІІІ рангу». Наказом від 25.10.2006 №263 позивачу присвоєно спеціальне звання «радник податкової служби ІІ рангу», а 01.11.2002 присвоєно чергове спеціальне звання. Наказом від 31.05.2013 №23-0/с позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця, а наказом від 27.12.2013 № 231-о присвоєно спеціальне звання «радник податкової та митної справи І рангу». Відповідно до наказу № 170-о від 13.05.2016 ОСОБА_1 присвоєно 4 ранг державного службовця відповідно до співвідношення між рангами державних службовців та спеціальними званнями, а з 01.05.2019 присвоєно черговий 33 (третій) ранг державного службовця згідно наказу № 330-о від 26.04.2019.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХП «Про державну службу», позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державу службу» (далі Закон № 3723-XII).

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме: Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) .

З 01.05.2016 Закон №889-VIII набув чинності, а положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, суд зазначає, що зазначений вік визначається статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Згідно із пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII пенсія державного службовця згідно статті 37 Закону №3723-XII призначається: державним службовцям, які на день набрання чинності Закону №889-VIII обіймали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України; особам, які на день набуття чинності Закону №889-VIII мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби, зокрема, обіймали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас для осіб, які обіймали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №899-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Таким чином, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17.

Також вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі 687/545/17.

З матеріалів справи слідує, що позивачем дотримано першу та другу умову для призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме досягнуто відповідного віку та підтверджено наявність загального страхового стажу більше 30 років.

Щодо третьої умови для отримання пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, а саме стажу державної служби, суд зазначає таке.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок № 283), який був чинний у період чинності Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу».

Як було встановлено раніше, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за нормами Закону № 3723-ХІІ відповідачем-1 визначено недостатній стаж державної служби, який полягає у незарахуванні трудового стажу позивачу на посадах в органах державної податкової служби з 03.07.1990 по 13.10.2014 по 01.05.2016, оскільки, на думку відповідача-1, ці посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ.

Так, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Приписи абзацу 2 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 визначали, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Суд звертає увагу, що як Законом № 889-VIII, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №509-ХІІ (далі Закон №509-ХІІ) та Порядку №283 передбачалося зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Відповідно до частини статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).

Водночас абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08.10.2013 (справа №21-275а13) та у постанові від 22.10.2013 (справі 21-340а13) виснував, що аналіз положень статті 37 Закону №3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 у справі № 465/7218/16-а та від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки позивач з 03.07.1990 по 13.10.2014 безперервно працювала в органах державної податкової служби, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), їй присвоєно відповідний ранг державного службовця та спеціальні звання, такий період роботи (служби) позивача., що складає більше двадцяти років, підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача, станом на момент її звернення до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», стажу роботи на посадах державної служби понад 20 років.

За таких обставин суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 52 від 01.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди її роботи в органах державної податкової служби з 03.07.1990 по 13.10.2014 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Щодо здійснення призначення пенсії державного службовця з урахуванням довідок Північного офісу Держаудитслужби від 22.01.2024 № 26-17-27/14 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 22.01.2024 № 26-17-27/15 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, суд зазначає таке.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622).

Пунктом 4 Порядку №622 встановлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно пункту 5 Порядку №622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048 затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (далі - Постанова №1-3).

З матеріалів справи випливає, що позивачу видана Північним офісом Держаудитслужби довідка від 22.01.2024 № 26-17-27/14 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідка від 22.01.2024 № 26-17-27/15 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, суд зазначає таке (а.с. 42-43).

Суд зауважує, що форма вказаних довідок відповідає формам довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, затверджених Постановою №1-3 та містять відображення складових заробітної плати: посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років, надбавка за інтенсивність праці та щомісячна премія, які визначені в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії.

На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином суд дійшов висновку, що всі відображені в довідках види оплати праці, - є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача згідно статті 37 Закону №889-VIII.

Частиною 1 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» 26.01.2024 та з цієї дати просить суд зобов`язати відповідача перевести її на відповідну пенсію, тому призначення пенсії позивачу має відбутися саме з 26.01.2024 - дати звернення із заявою про призначення пенсії.

Оскільки заяву позивача про призначення пенсії державного службовця розглядало, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, тому слід зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити позивачу з 26.01.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Північного офісу Держаудитслужби від 22.01.2024 № 26-17-27/14 та від 22.01.2024 № 26-17-27/15

З огляду на вказане позовні вимоги позивача у вказаній частині позовних вимог підлягають задоволенню.

Згідно приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи (а.с.51) підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 52 від 01.02.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди її роботи в органах державної податкової служби з 03.07.1990 по 13.10.2014 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 26.01.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону У країни від 16 грудня 1993 року № 3723- ХП «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Північного офісу Держаудитслужби від 22.01.2024 № 26-17-27/14 та від 22.01.2024 № 26-17-27/15.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вул. Кравчука, 22В, м. Луцьк, Волинська обл., Луцький р-н, 43026, .

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, .

Повний текст рішення виготовлено 30 липня 2024 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА