Справа № 641/2254/24
Суддя: Зелінська І. В.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/641/15/2024 Справа № 641/2254/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зелінської І. В.,

за участі секретаря Надьон Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №979 від 01.04.2024 року, винесену тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення керівника ПАТ «Завод Фрунзе» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн. та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.03.2024 року в ході проведення перевірки ПАТ «Завод Фрунзе» працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 порядку ведення військового обліку на підприємстві було складено протокол №850 про адміністративне правопорушення. 01.04.2024 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 винесено постанову №979 про притягнення позивача як керівника Заводу до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн. Підставою для притягнення до відповідальності стало начебто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку, мобілізацію, а саме вимог п.20, абз.2 п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, абз.12 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.3 ч.2 ст. 16 ЗУ «Про оборону України» зокрема протягом 2016-2020 років позивач прийняв військовозобов`язаних на роботу без перевірки наявності військово-облікових документів -військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Вказав, що не отримував ні протоколу про адміністративне правопорушення №850 від 29.03.2024 року та не розписувався в ньому, ні повідомлення про час та місце розгляду адміністративної справи, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати пояснення, подати докази та права на правову допомогу. Зазначив, що згідно постанови правопорушення вчинено протягом 2016 -2022 років без конкретної дати його вчинення. Крім того, в постанові вказано про порушення вимог п.20 абз.2 п. 34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487, яка набрала чинності 05.01.2023 року та не розповсюджувалася на минулі періоди.

Провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення №850 від 29.03.2024 року складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, останній вручено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, та містить підпис такої особи. Вказав, що порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних визначений постановою КМУ №921 від 07.122016 року в подальшому зі змінами, внесеними згідно постанови КМУ від 30.12.2022 року №1487 та визначає, що військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та військово-облікових документів (військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного). Між тим, ОСОБА_1 в порушення законодавства прийнято на роботу без військово-облікових документів, а саме згідно наказу №124-к від 02.05.2018 року прийнято на посаду інспектора АХО офіцера запасу ОСОБА_4 , згідно наказу №157-к від 01.01.2016 року прийнято на посаду менеджера з постачання запчастин офіцера запасу ОСОБА_5 , згідно наказу №187-к від 12.08.2020 року прийнято на посаду начальника відділу активних продаж офіцера запасу ОСОБА_6 . Вважав, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, а саме за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

В судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги останній підтримав та просив розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача згідно заяви просив справу розглядати у його відсутність, у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається з копії протоколу про адміністративне правопорушення №850 від 29.03.2024 року, 29.03.2024 року о 14-40 год. під час перевірки стану функціонування та ведення військового обліку на підприємстві ПрАТ «Завод Фрунзе» було виявлено порушення п.20 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року, не всі військовозобов`язані мають документи встановлено зразку, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 мають довідки. Своїми діями ОСОБА_1 ведення військового обліку здійснює неналежним чином та з порушенням, що призвело до порушення вимог абз.13 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч.2 ст.16 ЗУ «Про оборону України», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно копії постанови №979 від 01.04.2024 року 29.03.2024 року о 14-40 год. в ході проведення позапланової перевірки організації та ведення військового обліку на ПрАТ «Завод Фрунзе» за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, 126-А встановлено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію директором ПрАТ «Завод Фрунзе» ОСОБА_1 , а саме у порушення вимог п.20, абз.2 п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 року № 1487, протягом 2016-2022 років прийняв на роботу без перевірки наявності військово-облікових документів - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийняті на роботу з довідками). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 20, абз. 2 п.34 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 року № 1487, абз.13 ч.1 ст.21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч.2 ст.16 ЗУ «Про оборону України», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як вбачається з тексту постанови №979 від 01.04.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст. 210-1 КУпАП, а саме останньому інкриміновано порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, тобто в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 року, який набрав чинності 23.04.2021 року.

Періодом вчинення адміністративного правопорушення у вказаній постанові зазначено 2016-2022 роки.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 інкриміновано порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що полягає у прийнятті на роботу військовозобов`язаних без військово-облікових документів, а саме згідно наказу №124-к від 02.05.2018 року прийнято на посаду інспектора АХО офіцера запасу ОСОБА_4 , згідно наказу №157-к від 01.01.2016 року прийнято на посаду менеджера з постачання запчастин офіцера запасу ОСОБА_5 , згідно наказу №187-к від 12.08.2020 року прийнято на посаду начальника відділу активних продаж офіцера запасу ОСОБА_6 .

Таким чином позивачеві інкриміновані порушення, періодом вчинення яких є 2016, 2018, 2020 роки, що виключає можливість їх кваліфікації за ч.2 ст. 210-1 КУпАП (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021 року).

Суд виходить із того, що згідно ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Між тим, адміністративна відповідальність за ч.2 ст.210-1 КУпАП (в редакції до 23.04.2021 року) наставала за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першої цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії», за умови наявності певної неточності чи суперечностей, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

У рішенні від 31.07.2008 року по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження передбачених ст. 9 КУпАП обставин, то суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому постанова винесена необґрунтовано, без дотриманням вимог КУпАП, що є підставою для її скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що відповідач не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому вважає за необхідне постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №979 від 01.04.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу скасувати, а провадження в адміністративній справі на підставі п. 1ст. 247 КУпАП закрити.

При вирішенні питання про стягнення витрат по сплаті судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду із позовною заявою мав сплатити судовий збір у розмірі 605,60 грн. та сплатив останній.

З урахуванням викладеного суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань зі ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Керуючись ст. 2,8-10,77,241-246,250,268,269,271,286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №979 від 01.04.2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн..

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп..

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: І. В. Зелінська