Справа № 480/12597/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - відповідач 1), Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області щодо проведення перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 та складання акту фактичного місця проживання/перебування від 28.10.2022 року;
- визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо припинення виплати допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради нарахувати та виплатити допомогу на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 за грудень 2022 року та січень 2023 року у сумі 6000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Департаменті соціального захисту населення Сумської міської ради з 14.04.2021. Представник позивача стверджує, що допомога на проживання як внутрішньо переміщеній особі була призначена позивачці з 01.04.2022 року та виплачена по листопад 2022 року. Водночас, допомога на проживання за грудень 2022 року та січень 2023 року позивачу виплачена не була.
У зв`язку з неотриманням допомоги на проживання за вказаний період позивач зверталася із заявою від 27.02.2023 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо надання роз`яснень про причини невиплати допомоги на проживання за два місяці - з 01.12.2022 по 01.02.2023.
З відповіді Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради ОСОБА_1 дізналась, що 28.10.2022 була проведена вибіркова перевірка її фактичного місця проживання/перебування, під час якої було встановлено, що вона не проживає за вказаною адресою, про що було скаладено акт. У зв`язку з тим, що позивач протягом десяти днів після складення акта від 28.10.2022 не підтвердила своє місце перебування за цією адресою, Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради було прийнято рішення про припинення виплати допомоги на проживання позивачці як внутрішньо переміщеній особі з 01.12.2022 року.
Позивач вважає таке рішення відповідача 1 протиправним та таким, що порушує її конституційне право позивача на соціальний захист, що обумовило звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 01.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, з урахуванням поданих доказів, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що 14 жовтня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України № 1168 були внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі - Порядок 332). Змінами передбачається, що контроль за дотриманням вимог законодавства під час надання допомоги на проживання шляхом проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи зі складанням відповідного акту здійснює територіальний орган Національної соціальної сервісної служби України.
Представник відповідача вказує, що за приписами Порядку № 332 посадова особа територіального органу Нацсоцслужби протягом одного робочого дня передає акт органу соціального захисту населення за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи. У разі коли внутрішньо переміщена особа протягом десяти календарних днів не прибула до органу соціального захисту населення, орган соціального захисту населення приймає рішення про припинення надання допомоги на проживання з наступного місяця.
Зазначений механізм проведення перевірок не передбачає можливості виплати допомоги за період, коли вона була припинена внаслідок не проходження фізичної ідентифікації за умови подальшого звернення особи.
Так, як стверджує представник, 28.10.2022 Головним управлінням Національної соціальної сервісної служби у Сумській області було надано до департаменту Акт перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , відповідно до якого місце її проживання не було підтверджено під час перевірки 28.10.2022. Протягом десяти календарних днів до департаменту для проходження ідентифікації остання не прибула. Відтак, розпорядженням Департаменту від 12.11.2022 було припинено виплату допомоги ОСОБА_1 з 01.12.2022.
Поряд з цим, на переконання представника, позивачем не наведено жодного обґрунтованого посилання на обставини, рішення чи події в якій спосіб Департамент порушив права ОСОБА_1 .
За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Від Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідно до Положення про Головне управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області, затвердженого наказом Національної соціальної сервісної служби України від 23.06.2021 № 79 (чинне на момент спірних правовідносин), основними завданнями Головного управління є реалізація державної політики у сфері здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки (державна допомога, пільги, житлові субсидії та інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного бюджету), соціальних послуг; за використанням коштів державного бюджету, виділених для надання соціальної підтримки, зокрема під час проведення перерахунку її розмірів у разі встановлення фактів надмірної виплати коштів або надання її з порушенням законодавства; за дотриманням прав дітей.
Представник зауважив, що за приписами п.5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022 (в редакції згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1168 від 14.10.2022, далі - Порядок № 332), контроль за дотриманням вимог законодавства під час надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Нацсоцслужби шляхом проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/ перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається відповідний акт за формою, встановленою Нацсоцслужбою.
Відповідно до Рекомендацій, 27.10.2022 ОСОБА_1 шляхом телефонного дзвінка була повідомлена про заплановану перевірку її фактичного місця проживання/перебування, а також про наслідки її відсутності за вказаною адресою під час здійснення перевірки. На підставі списків, сформованих з використанням Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, відповідно до наказу Головного управління від 27.10.2022 № 47-о Про здійснення перевірки згідно затвердежних графіків та маршрутів, 28.10.2022 робочою групою Головного управління у складі чотирьох працівників проведено вибіркові перевірки фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб в м. Суми, у тому числі місце фактичного проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перевірки ОСОБА_1 була відсутня за зазначеною адресою, відтак місце її проживання/перебування не підтверджене. За результатами перевірки посадовою особою Головного управління в присутності трьох працівників був складений Акт від 28.10.2022, в якому зроблено запис про не підтвердження фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.
З метою подальшого підтвердження фактичного місця проживання/ перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 працівниками Головного управління у поштовій скриньці було залишено письмове повідомлення від 28.10.2022 про необхідність протягом 10 календарних днів прибути до Департаменту за адресою: АДРЕСА_2 для проходження ідентифікації. Представник зауважив, що складання повідомлення у двох екземплярах не передбачено Порядком № 332, тому можливість надати його копію відсутня.
Як стверджує представник, всі складені акти перевірок фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб від 28.10.2022 (у тому числі акт перевірки ОСОБА_1 ), були зареєстровані в окремому журналі Головного управління та офіційним листом від 28.10.2022 № 01-06/187 передані до Департаменту, відповідно до вимог Порядку № 332, для проходження подальшої ідентифікації внутрішньо переміщеними особами у разі їх прибуття, та прийняття відповідних рішень щодо продовження чи припинення виплат.
Враховуюче вищевикладене, на переконання представника, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень
Ухвалою суду від 16.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З 01.04.2022 позивачу як внутрішньо переміщеній особі було призначено допомогу в сумі 3000,00 грн. щомісячно шляхом автоматичного перерахунку без додаткового звернення, що підтверджується відповідачем 1 у листі від 13.03.2023 № К-469/12.06-29 (а.с. 20-22).
На підставі списків, сформованих з використанням Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, відповідно до наказу Головного управління від 27.10.2022 № 47-о Про здійснення перевірки (а.с. 153-155) згідно затвердежних графіків та маршрутів (а.с.156), 28.10.2022 робочою групою Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області у складі чотирьох працівників проведено вибіркові перевірки фактичного місця проживання внутрішньо перемішених осіб в м. Суми, у тому числі місце фактичного проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
За результатами перевірки посадовою особою Головного управління в присутності трьох працівників був складений Акт від 28.10.2022 (а.с. 76), в якому зроблено запис про непідтвердження фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.
Вказаний акт листом Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області від 28.10.2022 № 01-06/158 (зв. бік а.с. 75-76) передано до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, відповідно до вимог Порядку № 332, для проходження подальшої ідентифікації внутрішньо переміщеними особами у разі їх прибуття, та прийняття відповідних рішень щодо продовження чи припинення виплат.
Протягом десяти днів після складення акта від 28.10.2022 позивачка не підтвердила своє місце перебування за цією адресою, тому Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради прийняв рішення від 12.11.2022 № 633732 (зв. бік а.с. 74) про припинення виплати допомоги на проживання позивачці як внутрішньо переміщеній особі з 01.12.2022 року.
Для встановлення причин припинення виплат допомоги на проживання, позивачка звернулася із заявою від 27.02.2023 до Департаменту соціального захисту Сумської міської ради (а.с.19).
Департамент соціального захисту Сумської міської ради листом 13.03.2023 № К-469/12.06-29 повідомив ОСОБА_1 про те, що допомога їй була припинена з 01.12.2022 на підставі складеного посадовою особою Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області акту перевірки фактичного місця проживання/перебування від 28.10.2022 року, відповідно до якого не підтверджено фактичне місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-22).
Не погоджуючись з припиненням виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
За приписами частин другої, третьої статті 7 Закону № 1706- VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа зобов`язана:
1) дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства;
3) повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.
У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від`їзду;
4) у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.
Внутрішньо переміщена особа зобов`язана виконувати інші обов`язки, визначені Конституцією та законами України.
20.03.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам", якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 332, у редакції від 20.10.2022, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 1 Порядку № 332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).
Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.
Згідно із п. 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:
для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;
для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.
Згідно із пунктом 5 Порядку № 332 внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги.
Контроль за дотриманням вимог законодавства під час надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам здійснюється територіальними органами Нацсоцслужби шляхом проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається відповідний акт за формою, встановленою Нацсоцслужбою.
Вибіркова перевірка проводиться за рішенням керівника (заступника керівника) територіального органу Нацсоцслужби відповідно до сформованих з використанням Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб списків, наданих Нацсоцслужбою її територіальним органам.
Під час проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування посадова особа територіального органу Нацсоцслужби робить відповідний запис в акті і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом десяти календарних днів прибути до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем перебування на обліку для проходження ідентифікації.
Посадова особа територіального органу Нацсоцслужби протягом одного робочого дня передає акт органу соціального захисту населення за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.
У разі коли внутрішньо переміщена особа протягом десяти календарних днів не прибула до органу соціального захисту населення, орган соціального захисту населення приймає рішення про припинення надання допомоги на проживання з наступного місяця.
Отже, отримання від держави допомоги на проживання на підставі Порядку №332 пов`язане з відповідністю особи певним умовам, а також покладає на особу необхідність виконання певних обов`язків.
З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивачу була призначена допомога на проживання як внутрішньо переміщеній особі з 01.04.2022 року та виплачена по листопад 2022 року. Водночас, допомога на проживання за грудень 2022 року та січень 2023 року позивачу виплачена не була. Підставою для припинення вказаної допомоги слугував факт непідтвердження місця проживання/перебування позивача за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, 28.10.2022 була проведена вибіркова перевірка фактичного місцяпроживання/перебування ОСОБА_1 , під час якої було встановлено, що вона не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про що посадовими особами Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області було скаладено акт. У зв`язку з тим, що позивач протягом десяти днів після складення акта від 28.10.2022 не підтвердила своє місце перебування за цією адресою, Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради було прийнято рішення про припинення виплати допомоги на проживання позивачці як внутрішньо переміщеній особі з 01.12.2022 року.
Обгрунтовуючи позовні вимоги до Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області представник позивача, вказував, що вибіркова перевірка фактичного місця проживання/перебування позивача була проведена всупереч імперативній нормі Закону № 530-ІХ, яка прямо забороняє здійснення таких перевірок, відтак прийнятий на її підставі акт не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
Оцінюючи вказаний довод суд враховує, що відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ (далі - Закон № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.
Отже, вказана норма стосується саме контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що здійснювався на підставі Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", який втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 363 від 25.03.2022.
Натомість, механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та проведення вибіркової перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з наданням такої допомоги, регламентовано Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, зазвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 "Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам".
При цьому, суд звертає увагу, що Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, підлягає застосуванню, оскільки є чинним та неконституційним в установленому законом порядку не визнавався.
Враховуючи наведене суд вважає вказані доводи позивача безпідставними.
Також, представник позивачки стверджує, що позивачка не була попереджена працівниками Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо їх візиту з перевіркою 28.10.2022 р., а тому не могла передбачити їх прихід і не зобов`язана була перебувати весь день за адресою проживання.
Водночас, як стверджує відповідач 2 відповідно до Рекомендацій Міністерства соцііальної політики України щодо проведення вибіркових перевірок фактичного місця проживання внутрішньо перемішених осіб, 27.10.2022 ОСОБА_1 шляхом телефонного дзвінка була повідомлена про заплановану перевірку її фактичного місця проживання/перебування, а також про наслідки її відсутності за вказаною адресою під час здійснення перевірки. Доказів протилежного суду не надано.
Так, на підставі списків, сформованих з використанням Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, відповідно до наказу Головного управління від 27.10.2022 № 47-о Про здійснення перевірки згідно затвердежних графіків та маршрутів, 28.10.2022 робочою групою Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області у складі чотирьох працівників проведено вибіркові перевірки фактичного місця проживання внутрішньо переміщених осіб в м. Суми, у тому числі місце фактичного проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час перевірки ОСОБА_1 була відсутня за зазначеною адресою, відтак місце її проживання/перебування не підтверджене. За результатами перевірки посадовою особою Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області в присутності трьох працівників був складений Акт від 28.10.2022, в якому зроблено запис про непідтвердження фактичного місця проживання/перебування ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.
Відтак, дії посадових осіб Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області відповідають вимогам пункту 5 Порядку № 332.
Щодо посилань представника на те, що акт за наслідками перевірки був підписаний лише однією особою, хоча перевірка здійснювалась робочою групою у складі трьох працівників, суд зауважує, що форма акту перевірки фактичного місця проживання / перебування внутрішньо переміщеної особи на час проведення перевірки не була встановлена Порядком № 332.
Так, дослідивши примірну форма Акту, суд зазначає, що остання не передбачає обов`язку всіх уповноважених осіб, які беруть участь в перевірці, ставити підпис на бланку акту. Так само, підтвердження присутності при проведенні перевірки кожної посадової особи з переліку робочої групи шляхом проставлення підпису не вимагається вимогами Порядку № 332.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що під час проведення перевірки посадовими особами Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області, не було допущено протиправної поведінки та не порушено права позивача, відтак позовні в частині визнання протиправними дії Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області щодо проведення перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_1 та складання акту фактичного місця проживання/перебування від 28.10.2022 року задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо припинення виплати допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 суд враховує, що п. 5 Порядку № 332 передбачено обов`язок органу соціального захисту населення прийняти рішення про припинення надання допомоги на проживання з наступного місяця у разі коли внутрішньо переміщена особа протягом десяти календарних днів не прибула до органу соціального захисту населення.
Так, як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем протягом десяти днів після складення акта від 28.10.2022 позивачка не підтвердила своє місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради правомірно було прийнято рішення про припинення виплати допомоги на проживання ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі з 01.12.2022 року.
Щодо посилання представника позивача на те, що проведення перевірок місця фактичного проживання/перебування внутрішньо переміщених осіб є обмеженням конституційного права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Під час розгляду справи, судом перевірено зібрані у справі докази та не встановлено будь-яких ознак того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень чи держава в ширшому сенсі (законодавець, уряд тощо) якимось чином обмежують конституційне право позивачки самостійно обирати місце її проживання, а відповідні аргументи адвоката позивачки розцінює як помилкові, оскільки ОСОБА_1 покинувши постійне місце проживання, самостійно прийняла рішення переїхати саме в м. Суми та зареєструватися як ВПО в органі соціального захисту населення за фактичним місцем проживання.
ОСОБА_1 виявила бажання отримувати від держави допомогу на проживання, що надається цій категорії осіб (ВПО, що має інвалідність), а отже - повинна виконувати визначені Законом № 1706-VII та Порядком № 332 обов`язки ВПО та отримувача допомоги, в т.ч. повідомляти про зміну місця проживання орган з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання.
Суд визнає цей обов`язок необтяжливим та запровадженим державою з легітимною метою обліку внутрішньо переміщених осіб, а також контролю за використанням коштів, що виділяються конкретним органам соціального захисту для виплати допомоги ВПО, що зареєстрували фактичне місце проживання на території їх обслуговування.
Якщо ж позивач не бажає дотримуватися визначеного законом обов`язку ВПО повідомляти органи соціального захисту населення про зміну фактичного місця проживання, то позивачка вправі користуватися свободою пересування та вільним вибором місця проживання, не претендуючи на отримання від держави соціальної допомоги, адже ухилення ВПО від виконання згаданого обов`язку у встановлені Порядком № 332 строки має чітко визначений та зрозумілий будь-кому наслідок - припинення виплати допомоги на проживання.
При цьому, суд вказує, що виплата спірної допомоги здійснюється органом з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем фактичного проживання ВПО. Тому зміна ВПО місця проживання за умови виконання цією особою своїх обов`язків та належного повідомлення у встановлені законом строки відповідного органу соціального захисту про нове місце проживання та бажання отримувати допомогу - призводить не до припинення виплати допомоги на підставі Порядку № 332, а до зміни органу з питань соціального захисту населення, що буде виплачувати ВПО цю допомогу.
Отже, норми Порядку № 332 не обмежують свободу пересування особи та не перешкоджають забороняють ВПО обирати/змінювати місце проживання/перебування, а внормовують порядок отримання соціальної допомоги особою від органу соціального захисту населення за місцем зареєстрованого фактичного проживання ВПО, що бажає таку допомогу отримувати.
Крім того, Порядок № 332 передбачає чіткий та зрозумілий алгоритм дій органів соціального захисту у випадку відсутності ВПО, щодо якої проводилася перевірка, за зареєстрованим місцем фактичного проживання та надає десятиденний строк для того, аби особа підтвердила своє перебування за зареєстрованою фактичною адресою. Отже, для отримання від держави допомоги на проживання на підставі Порядку № 332 особа повинна відповідати певним умовам та виконувати обов`язки, що ніяким чином не перешкоджають цій особі вільно обирати місце проживання чи користуватися свободою пересування - адже у випадку зміни місця проживання після повідомлення про це органу соціального захисту за новим місцем проживання допомога на проживання буде виплачуватися за новим місцем фактичного проживання.
Суд при прийнятті цього рішення враховує, що 21.02.2023 позивачка звернулася до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та на підставі вказаної заяви з 01.02.2023 ОСОБА_1 призначена допомога у розмірі 3000 грн. Отже, за умови дотримання позивачем обов`язків ВПО держава в особі органів соціального захисту населення швидко вирішувала питання надання позивачці допомоги на проживання на підставі Порядку № 332.
Окрім того, представник позивачки також стверджує, що Закон № 1706-VII, який має вищу юридичну силу, визначає можливість більш тривалої відсутності ВПО за місцем фактичного проживання/перебування (60 днів), аніж Порядок № 332 (10 днів), тому положення пункту 5 Порядку № 332 звужують встановлені законом права ВПО.
З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Визначена абзацом 8 частини першої статті 12 Закону № 1706-VII санкція норми скасування дії довідки про взяття особи на облік як ВПО застосовується у разі неповідомлення ВПО про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону. Рішення про скасування дії довідки про взяття на облік ВПО приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що ВПО повернулася до покинутого місця постійного проживання та має наслідком виключення особи з відповідного реєстру, що унеможливлює отримання нею будь-яких пільг та гарантій, передбачених Законом для ВПО.
Водночас, визначена абзацом 6 пункту 5 Порядку № 332 санкція - припинення надання ВПО допомоги на проживання застосовується у разі, коли ВПО протягом десяти календарних днів після складення акту про відсутність особи за зареєстрованим місцем фактичного проживання не прибуває до органу соціального захисту населення. Ця санкція передбачає лише припинення виплати допомоги на проживання та не обмежує ВПО в користуванні правами, пільгами та гарантіями, передбаченими Законом № 1706-VII.
Отже, названі представником позивачки норми Закону № 1706-VII та Порядку №332 регулюють різні суспільні відносини, а також передбачають різні юридичні наслідки (санкції) невиконання ВПО своїх обов`язків - залежно від тривалості періоду їх невиконання.
Відтак, суд відхиляє як помилковий аргумент посилання представника про невідповідність Порядку № 332 нормам акта вищої юридичної сили - Закону № 1706-VII.
Закон № 1706-VII, який визначає права та обов`язки осіб зі статусом ВПО, не передбачає такого «права» внутрішньо переміщеної особи як «залишати місце свого фактичного проживання/перебування». Цей аргумент представника позивача побудований на підміні понять, коли обов`язок ВПО повідомляти уповноважені органи соціального захисту населення про зміну фактичного місця проживання та різні наслідки невиконання цього обов`язку (залежно від тривалості його невиконання) помилково трактується як «право» ВПО «залишати місце свого фактичного проживання/перебування» на певний строк. Отже, Порядок № 332 навіть теоретично не може звузити «право» ВПО, якого не існує.
Отже, позивачка, як і будь-хто інший, вправі вільно обирати/змінювати фактичне місце проживання. Разом з тим, для отримання передбаченого Порядком № 332 соціального захисту (грошової допомоги) вона зобов`язана дотримуватися певних умов, що є необтяжливими та виправданими з огляду на мету їх запровадження.
Стосовно інших посилань відзиву/позову, то суд зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи позовної заяви отримали достатню оцінку.
Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення не звільняє позивача від обов`язку доказування своїх тверджень чи заперечень.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Відповідачі довели суду відповідність нормам чинного законодавства своїх дій. Інші доводи та міркування позивача не стосуються предмету позову та не можуть бути підставою для визнання неправомірними дій відповідачів або зобов`язання винити певні дії.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, Головного управління Національної соціальної сервісної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко