Справа № 260/3873/24
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2024 рокум. Ужгород№ 260/3873/24
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення виплати ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби (04.05.2024) усіх сум, що належали йому при звільненні з військової служби; 2) стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 05 травня 2024 року по 11 травня 2024 року включно (терміном сім днів).

17 червня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

27 червня 2024 року подано до суду заяву про усунення недоліків, відповідно до якої просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо непроведення виплати ОСОБА_1 на день звільнення з військової служби (04.05.2024) усіх сум, що належали йому при звільненні з військової служби; 2) стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 05 травня 2024 року по 11 травня 2024 року включно (терміном сім днів) із розрахунку 851, 53 гривні в день, терміном 7 днів, загалом у сумі 5 960, 71 гривень (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 71 копійка).

28 червня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін.

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги аргументував тим, що станом на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (04.05.2024), відповідач фактично не провів з ним розрахунку та не здійснив виплату усіх сум, що належали до виплати при звільненні з військової служби. Виходячи із виписок з карткового рахунку AT «Акцент-Банк» вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні з військової служби відповідач провів з ним не у день звільнення (04.05.2024), а лише 11.05.2024. Таким чином, вважає, що відповідач протиправно, у супереч вимогам пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та статті 47 Кодексу законів про працю України не провів остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, у строки передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України, а відтак він має право на отримання середнього грошового забезпечення за такий несвоєчасний розрахунок при звільненні, як це передбачено статтею 117 Кодексу законів про працо України.

08 липня 2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначають, що порушень з боку посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , немає. Порядок від 07 червня 2018 року №260 дозволяє виплачувати військовослужбовцям (незалежно від статусу діючого або військовослужбовця запасу) грошове забезпечення не в день видання наказу, а у визначені пунктом 8 розділу 1 Порядку терміни а саме: в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату. Розрахунок необхідних коштів був здійснений помічником командира з фінансово - економічної роботи на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.05.2024 р. №136. У відповідності до проведеного розрахунку було замовлено кошти з державного бюджету України з метою подальшої виплати на картковий рахунок при звільненні). Замовлені військовою частиною НОМЕР_2 кошти надійшли на рахунки державної казначейської служби України, що здійснює обслуговування військової частини НОМЕР_2 , та в подальшому у встановленому порядку були перераховані на картковий рахунок позивача 11 травня 2024 року (про що власне і стверджує позивач). Відповідно до Інструкції про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, а також правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року №280 військова частина НОМЕР_2 неприбуткова юридична особа і є розпорядником коштів третього ступеня відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 04 травня 2024 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 136 солдата ОСОБА_1 з 04 травня 2024 року виключено зі списків особового складу частин та всіх видів забезпечення, (а.с. 18).

11 травня 2024 року відповідно до відомостей зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 виплачено 98 978,45 грн та 20 387,86 грн., (а.с. 36).

11 травня 2024 року відповідачем на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти в сумі 98 978,45 грн та 20 387,86 грн., (а.с. 19).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати всіх сум при звільненні з військової служби протиправними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду для стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 05 травня 2024 року по 11 травня 2024 року включно в розмірі 5 960, 71.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону України "Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати звини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами Кодексу законів про працю України, Законом України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100).

Згідно із статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд зазначає, що із 19.07.2022 року за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затpимки по день фактичного розpахунку, але не більше ніж за шість місяців.

Судом встановлено, що 04 травня 2024 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 136 солдата ОСОБА_1 з 04 травня 2024 року виключено зі списків особового складу частин та всіх видів забезпечення, (а.с. 18).

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. Тобто позивач набув право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 05 травня 2024 року (наступного дня після звільнення).

За змістом статті 116, 117 КЗпП України, виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Разом з тим, суд враховує, що статтею 117 КЗпП України в редакції, чинній на час фактичного розрахунку, встановленні обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не більше ніж за шість місяців.

11 травня 2024 року відповідно до відомостей зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 виплачено 98 978,45 грн та 20 387,86 грн, (а.с. 36).

11 травня 2024 року відповідачем на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти в сумі 98 978,45 грн та 20 387,86 грн., (а.с. 19).

Відтак, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто за період із 05 травня 2024 року по 10 травня 2024 року включно.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 04 липня 2024 року № 141/60/433 середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 становить 851,53 грн.(51 943,60 грн. (заробіток за два останніх місяці)/61 календарний день), (а.с. 51).

Тому, враховуючи встановлені статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 05 травня 2024 року по 10 травня 2024 року у розмірі 5 109,18 грн (851,53 грн. середній заробіток x 6 календарних дні).

Таким чином, судом встановлено протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 05 травня 2024 року по 10 травня 2024 року та з метою захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 05 травня 2024 року по 10 травня 2024 року у сумі 5 109,18 грн.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно достатті 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, наявність правових підстав для часткового задоволення позову з мотивів, що вищезазначені.

Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 134, 139, 229, 242-246, 255 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 05 травня 2024 року по 10 травня 2024 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 05 травня 2024 року по 10 травня 2024 року у сумі 5 109,18 грн. ( п`ять тисяч сто дев`ять гривень, 18 коп.).

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 31 липня 2024 року.

СуддяТ.В.Скраль