Справа № 460/4786/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/4786/24 пров. № А/857/13947/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви (головуючий суддя Щербаков В.В.), ухвалену в порядку письмового провадження м.Рівне 31 травня 2024 року, у справі №460/4786/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

04.05.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів), просив: визнати протиправною бездіяльність Відповідачів щодо не виконання рішення суду № 460/1664/20 від 08.04.2021, яке набрало законної сили в той же день, щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (в первинній редакції) на підставі довідки Військової прокуратури Західного регіону України від 11 лютого 2020 року № 79 з урахуванням отриманих сум, починаючи з 13 грудня 2019 року і прийняттю рішення про закриття виконавчого провадження; зобов`язати відповідачів розглянути подані ним звернення, скасувати постанову від 23.11.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 66789709 від 15.09.2021 року по виконанню виконавчого листа № 460/1664/20 від 14.06.2021 року Рівненського окружного адміністративного суду, та провести всі виконавчі дії відповідно до діючого законодавства, в тому числі Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, Постанов Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, від 03.09.2014 № 440 , тощо і детально проінформувати мене про це у письмовому вигляді; зобов`язати відповідачів вжити заходів реагування до боржника (третьої особи ГУ ПФУ в Рівненський області) за ухилення від виконання виконавчого листа від 14.06.2021 року по виконанню рішення суду у справі № 460/1664/20.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суддя суду першої інстанції виходив з того, що станом на 31 травня 2024 року позивач не усунув недоліки позовної заяви та не подав до суду документи та матеріали, про які йшлося в ухвалі від 07 травня 2024 року про залишення позовної заяви без руху та від 21 травня 2024 року про продовження процесуального строку. Суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що у зв`язку з не усуненням позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява підлягає поверненню.

Не погоджуючись з рішенням судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року та направити справу на розгляд в суд першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що основною підставою для залишення зустрічної позовної заяви без руху стало те, що до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору. Скаржник вказує, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи. Скаржник зауважив, що згідно з частиною 2 статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. Скаржник звертає увагу, що лист Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради і ксерокопія довідки Рівненської обласної МСЕК № 2 свідчать, що інвалідність настала внаслідок травми отриманої при виконання службових обов`язків, а ч.1 ст.7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа військовослужбовців діючої армії, які стали особами з інвалідністю внаслідок виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків). Таким чином вказує, що ОСОБА_1 є громадянином, віднесеним до осіб з інвалідністю внаслідок війни, то відповідно до п. 8) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мене звільнено від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів).

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків:

- належним чином оформленої позовної заяви із визначенням суб`єктного складу та зазначенням інформації відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, точним викладом змісту позовних вимог (додавши докази направлення іншим учасникам справи) з врахуванням висновків суду;

- документа про сплату судового збору за кожну вимогу майнового/немайнового характеру відповідно до їх кількості;

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач 18.05.2024 звернувся до суду першої інстанції з заявою про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року позивачу продовжено строку встановленого ухвалою від 07.05.2024, тривалістю 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви а саме:

- документа про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн;

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску;

- доказів на підтвердження обставин звернення до відповідача із скаргою від 29.02.2024, копії скарги від 29.02.2024.

Зазначену ухвалу позивач отримав через електронний кабінет 22.05.2024, проте жодних заяв до суду не подавав.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу з підстав не виконання вимог суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали від 31 травня 2024 року, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Згідно із статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2 статті 169 КАС України).

Отже, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. В ухвалі зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (частина 4 статті 169 КАС України).

Статтею 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки ухвала судді Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2024 року, якою позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків: належним чином оформленої позовної заяви із визначенням суб`єктного складу та зазначенням інформації відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, точним викладом змісту позовних вимог (додавши докази направлення іншим учасникам справи) з врахуванням висновків суду; документа про сплату судового збору за кожну вимогу майнового/немайнового характеру відповідно до їх кількості; заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску, на переконання суді суду першої інстанції не була виконана, позивачу ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року продовжено строку встановлений ухвалою від 07.05.2024, тривалістю 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви а саме: документа про сплату судового збору у розмірі 3633,60 грн; заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску; доказів на підтвердження обставин звернення до відповідача із скаргою від 29.02.2024, копії скарги від 29.02.2024.

Отже, вимоги судді в ухвалі від 21.05.2024 фактично були продубльовано в ухвалі від 07.05.2024.

Копію зазначеної ухвали скаржник отримав 22 травня 2024 року до електронного кабінету користувача підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою Рівненського окружного адміністративного суду про доставку електронного листа.

На переконання судді суду першої інстанції такі не були виконані у строк, що слугувало підставою прийняття ухвали від 31.05.2024.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 КАС України встановлено якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Як це вбачається з заяви про усунення недоліків від 18.05.2024, позивачем щодо строку звернення до суду зазначає лише, що оскаржувана постанова раніше йому не надавалась.

Проте, згідно матеріалів справи, позивачем до позовної заяви долучена оскаржувана постанова від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження та на такій мається підпис ОСОБА_1 «отримав 27.02.2024».

Так, матеріалами справи не встановлено, що позивач у визначений строк, який суддя суду першої інстанції встановив для усунення недоліків позовної заяви, подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску, оскільки до суду з позовом звернувся 04.05.2024.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що предметом спору є протиправна на думку позивача бездіяльність виконавчої служби та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2021, з зобов`язанням провести усі необхідні виконавчі дії.

Так, згідно вимог ст.287 КАС України, якою передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та в якій зокрема зазначено, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху від 07.05.2024 та про продовження процесуального строку щодо залишення позовної заяви без руху від 21.05.2024 у частині вимог ухвал, не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовну заяву належить повернути на підставі статті 169 КАС України.

Слід зазначити, що не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у праві на доступ до суду, а відтак висновки судді суду першої інстанції у цій частині оскаржуваної ухвали не узгоджується з загальними конвенційними засадами «права на доступ до суду».

Щодо, вимоги судді суду першої інстанції про сплату судового збору, то суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами апелянта та вважає, що позивач, відповідно до п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, як інвалід війни ІІІ групи. Така позиція викладена у постанові ВС у справі №300/2690/19.

Отже вимога судді суду першої інстанції щодо сплати судового збору, яка викладена в ухвалах від 07.05.2024 та від 21.05.2024 не ґрунтується на фактичний обставинах та нормах матеріального та процесуального права, а відтак така не могла слугувати підставою для повернення позовної заяви.

Однак, суд апеляційної інстанції резюмує, що не виконання вимог ухвали судді в частині подання заяви про поновлення строку звернення до суду, зокрема у період з 09.03.2024 по 04.05.2024 з врахуванням десятиденного строку на подачу позову до суду (ст.287 КАС України) та дати ознайомлення з оскаржуваною постановою 27.02.2024 (а.с. 12-13), має наслідком повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї документів.

Тож, слід роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин, з врахуванням статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суддею суду першої інстанції неповно встановлено обставини справи, що є наслідком зміни мотивів повернення позовної заяви.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у справі №460/4786/24 про повернення позовної заяви та доданих до неї документів змінити в частині мотивів.

В решті ухвалу судді Рівненського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко