Справа № 600/2135/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 липня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/2135/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, у зв`язку з доглядом за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідом І групи, яка потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Вказує, що під час проходження військової служби в нього виникли обставини щодо необхідності догляду за ОСОБА_2 , яка залежить від сторонніх осіб у виконанні щоденних життєво важливих соціально-побутових функцій, ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда І групи підгрупи «Б» (безтерміново). У вересні 2023 році позивач подавав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби, проте йому була надана фотокопія рапорту з пропозицією «Не підлягає звільненню, оскільки до рапорту не долучено копію МСЕК». У квітні 2024 року позивач звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, який був зареєстрований 17 квітня 2024 року №690/330/13, натомість у рапорті уповноваженою особою військової частиниА0284 зазначено пропозицію: «Не підлягає звільненню оскільки в медичній документації відсутній висновок щодо потреби в постійному сторонньому догляді». Водночас позивач вважає, що законодавством не передбачено правового наслідку у вигляді залишення рапорту без розгляду або пропозиції вищого командування із зазначенням того, що військовослужбовець не підлягає звільненню з військової служби. Натомість поняття «пропозиція» за своїм значенням не є відмовою за результатом розгляду рапорту і не є остаточним рішенням. При цьому зміст пропозицій щодо відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби носять, на його думку, формальний характер, що, відповідно, створює перешкоди у розгляді рапорта про звільнення з військової служби. Тобто відповідачем допущено по відношенню до позивача протиправну бездіяльність, що порушує його права та інтереси.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок (заключення) ЛКК №1001 від 15 вересня 2023 року та довідка МСЕК №584838 від 14 грудня 2023 року не може вважатися належною підставою для його звільнення з військової служби під час дії воєнного стану за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Висновок ЛКК, наданий позивачем, не може бути визнаний документом, на підставі якого він підлягає звільненню з військової служби, оскільки виданий комісією висновок може підтверджувати обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років, а у наданій довідці МСЕК не зазначено про необхідність постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю. Для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за особою, яка його потребує, позивач повинен був надати військовій частині разом з рапортом про звільнення з військової служби висновок медико-соціальної експертизи, в якому має бути зазначено, що особа з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду.

У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача посилався на безпідставність доводів відзиву в частині законності не врахування висновку ЛКК та документів, які підтверджують наявність необхідності у здійсненні постійного догляду за ОСОБА_2 , оскільки підтвердженням факту у необхідності здійснення постійного догляду і, відповідно, звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є висновок медико-соціальної експертної комісії чи висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Водночас представник позивача наголосив, що рапорт не містить обґрунтованої відмови, будь-якого офіційного повідомлення щодо результату розгляду рапорту позивачу не надавалось, що позбавило його права на оскарження дій відповідача. При цьому доказів наявності відмови у задоволенні рапорта не було додано відповідачем і до відзиву, що додатково свідчить про допущення протиправної бездіяльності відносно позивача. Просив суд задовольнити позов.

Разом з цим, як вбачається зі змісту відповіді на відзив, представник позивача просить суд, серед іншого, витребувати у відповідача на підставі наданої ним відповіді офіційно надіслані на поштову адресу позивача відмови в задоволенні рапортів з додатками підтвердження поштової відправки. Вказане обґрунтовано тим, що у відзиві відповідачем було вказано про те, що рапорт позивача був розглянутий і в задоволенні такого було відмовлено, натомість позивач жодного офіційного повідомлення щодо результату розгляду рапорту не отримував.

Вказане суд розцінює як клопотання про витребування доказів, у зв`язку з чим зазначає наступне.

Згідно статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Зі змісту поданого представником позивача клопотання вбачається, що останній просить суд витребувати у відповідача відмову у задоволенні рапортів позивача про звільнення з військової служби, які, згідно тверджень клопотання, були подані у 2023 році та 17 квітня 2024 року.

При цьому представник позивача вказує, що згідно змісту відзиву відповідач розглянув рапорт позивача та відмовив у звільненні його з військової служби.

Проте дослідженням змісту відзиву судом не встановлено того, що відповідач за результатами розгляду рапорту (рапортів) позивача про звільнення його з військової служби прийняв рішення чи про задоволення, чи про відмову у задоволенні рапорту (рапортів) ОСОБА_1 . Жодних тверджень про наявність рішення, ухваленого за результатами розгляду рапорту (рапортів) ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби, відзив не містить.

До того ж, як стверджує безпосередньо і представник позивача, будь-яких офіційних повідомлень щодо результату розгляду рапорту позивач не отримував, що й зумовило подання ним цього позову до суду.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про безпідставність вимоги представника позивача про витребування у відповідача офіційно надісланих на поштову адресу позивача відмов у задоволенні рапортів з додатками підтвердження поштової відправки, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 72, 73, 80, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк