Справа № 400/15066/23
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/15066/23

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Вовненко А.В.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 83311,33 грн,

В С Т А Н О В И В:

12.12.2023 Головне управління ДПС в Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просило суд:

- стягнути з відповідача на користь держави податковий борг в сумі 83311,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог податковий орган зазначав, що ФОП ОСОБА_1 має заборгованість за сплати єдиного податку з фізичних осіб за березень 2022 року в сумі 1300 грн та податковий борг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки в сумі 82011,33 грн. Оскільки наявний податковий борг не сплачений відповідачем, позивач, відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України, звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу. При цьому позивач вказував, що ним були вжиті заходи які передують зверненню до суду, зокрема, відповідачу була надіслана податкова вимога, ДПС України розглянута та залишена без задоволення скарга відповідача на ППР, який був нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

05.02.2024 ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Головного управління ДПС в Миколаївській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2021 №0-1402 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки в сумі 82011,33 грн

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 відмовлено у поновлені строку звернення до суду та зустрічна позовна заява залишена без розгляду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.04.2024, ухваленим у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, в повному обсязі задоволений позов Головного управління ДПС в Миколаївській області.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав правову оцінку підставам за яких був нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019-2020 роки в сумі 82011,33 грн, оскільки ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 було скасоване рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.03.2008 у справі №2-425, на підставі якого за апелянту було зареєстроване право власності на будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою і той факт, що в подальшому ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2012 позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності була залишена без розгляду.

За наведених обставин, апелянт посилається і на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки за приписами п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування обчислюється на підстав оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів про право власності. Проте, податковий орган не надав суду жодного документу на підтвердження наявності у власності апелянта будинку для відпочинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 800 кв.м., що визначене податковим органом як база оподаткування.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги та не з`ясував інформацію, яка міститься у відзиві на позов, зокрема, щодо здійснення 19.01.2024 запиту до Коблевської сільської ради щодо уточнення загальної площі та чинних власників нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 . Проте, як у відповіді Коблевської сільської ради від 20.01.2024 зазначено про відсутність об`єктів нерухомого мана за вказаною адресою.

При цьому апелянт зазначає про виконання ним у листопаді 2012 року рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 06.11.2012, яким його було зобов`язано знести об`єкт самочинного будівництва загальною площею 41,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . Зазначені апелянтом судові рішення були надані до суду першої інстанції, але проігноровані судом.

Головне управління ДПС в Миколаївській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду першої інстанції. При цьому податковий орган зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві приватної власності, без зазначення загальної площі, зареєстроване нерухоме майно будинок для відпочинку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.03.2008 у справі №2-425,

Також податковий орган зазначає, що податковий борг з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019-2020 роки в сумі 82011,33 грн виник на підстав податкового повідомлення-рішення від 06.09.2021 №0-1402, яке було оскаржене ОСОБА_1 до ДПС України, але скарга від 08.10.2021 була залишена без задоволення рішенням ДПС України від 09.09.2022.

Вказує податковий орган і на те, що на підставі поданої апелянтом заяви від 28.12.2023 про проведення звірки, була проведена звірка та встановлено, що відповідно до технічного паспорту від 21.04.2008 загальна площа нерухомого майна становить 30,5 кв.м. (т. 2 а.с. 30-35), проте в рішенні Березанського районного суду Миколаївської області від 13.03.2008 у справі №2-425, загальна площа нерухомого майна становить 41,6 кв.м. Враховуючи наведені розбіжності податковим органом був направлений запит до Коблевської сільської ради для уточнення загальної площі та чинних власників по об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , але на час подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідь не отримана.

За наведених обставин, враховуючи те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, це офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття, зміни або припинення речового права на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру, а на час прийняття ППР від 06.09.2021 за апелянтом зареєстроване право власності на нерухоме майно за вище зазначеною адресою, податковий орган вважає правильним нарахування апелянту податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому податковий орган надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 19.02.2024, відповідно до якого за ОСОБА_1 на праві приватної власності, без зазначення загальної площі, зареєстроване нерухоме майно будинок для відпочинку за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.03.2008 у справі №2-425.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що відповідно до матеріалів справи рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008 (ЄДРСР №5490242) був задоволений позов ОСОБА_1 , визнане право власності за ОСОБА_1 на будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 67-69).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 07.10.2021 (т. 1 а.с. 73-74), та станом на 19.02.2024 (т. 2 а.с. 83), на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008, за ОСОБА_1 02.09.2008 зареєстроване право власності на будинок для відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить відомостей щодо загальної площі будинку для відпочинку.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 у справі №22ц-5/09 (т. 1 а.с. 70-71) (ЄДРСР №3254047), скасоване рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008, а справа направлена на новий розгляд до того ж суду, в іншому складі.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2012 у справі №2-7/11, при новому розгляді справи, позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду (т. 1 а.с. 72) (ЄДРСР №25155765).

Також, відповідно до матеріалів справи заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі №2-3/11, яке набрало законної сили 19.11.2012 (т. 2 а.с. 37-40) (ЄДРСР №27407711) позовні вимоги Приватного підприємства «Модус Н» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволені; зобов`язано, окрім іншого, ОСОБА_1 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва загальною площею 41,6 кв.м. по АДРЕСА_1 терміном в один місяць з моменту набрання чинності рішенням у справі. Згідно з відповіддю Коблівської сільської ради, наданої на запит апелянта від 19.01.2024, в результаті обстеження адреси АДРЕСА_1 , об`єктів нерухомого майна не виявлено (т. 2 а.с. 36).

16.12.2020 від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про перехід на спрощену систему оподаткування та обрання ставки 20% до розміру мінімальної заробітної плати (група 2) (т. 1 а.с. 9-10).

06.09.2021 податковим органом було прийняте податкове повідомлення-рішення №0-1402 про визначення фізичні особі платнику податків ОСОБА_1 загальної суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього в сумі 82011,33 грн, в тому числі за 2018 рік 22338 грн, за 2019 рік 25038 грн, за 2020 рік 34635,33 грн. податкове повідомлення-рішення було отримане апелянтом 04.10.2021 (т. 1 а.с. 6, 62, 84)

18.10.2021 ОСОБА_1 подав до ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 06.09.2021 №0-1402 (т. 1 а.с. 63-66, 85-88), до якої окрім іншого була надана копія ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 у справі №22ц-5/09. Вказана скарга, враховуючи приписи п. 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, була залишена без задоволення рішенням ДПС України від 09.09.2022 №6894/А/99-00-06-01-04-09 (т. 1 а.с. 13-14, 156-157, т. 2 а.с. 87-89). Рішення ДПС України від 09.09.2022 було направлене ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , але повернуте до податкового органу 13.10.2023 з відміткою пошти про причини не вручення «за закінченням строку зберігання» (т. 1 а.с. 155, 155-зворот).

12.04.2023 податковим органом була винесена податкова вимога №0-1429 (т. 1 а.с. 11, 11-зворот), відповідно до якої у фізичної особи платника податків ОСОБА_1 станом на 23.04.2023 наявний податковий борг у загальній сумі 83311,33 грн, в тому числі з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 82011,33 грн., з єдиного податку в сумі 1300 грн. Вказана податкова вимога була направлена апелянту за адресою АДРЕСА_2 , але повернуте до податкового органу 29.05.2023 з відміткою пошти про причини не вручення «за закінченням строку зберігання» (т. 1 а.с. 12, 12 - зворот).

Відповідно до розрахунку податкової заборгованості станом на 30.11.2023 (т. 1 а.с. 16), ФОП ОСОБА_1 має податкову заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб за березень 2022 в сумі 1300 грн, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки всього в сумі 82011,33 грн.

28.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС в Миколаївській області із заявою про проведення звірки щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки.

На зазначену заяву ГУ ДПС в Миколаївський області надало відповідь від 26.01.2024 (т. 1 а.с. 53-54, т. 2 а.с. 90-92), в якій повідомило апелянта про те, що згідно інформації з довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у ОСОБА_1 на праві приватної власності перебуває будинок для відпочинку за адресою АДРЕСА_1 ; право власності набуте 02.09.2008 згідно рішення суду №2-425 від 13.08.2008.

Також у відповіді зазначено, що відповідно до інформаційних баз даних органів ДПС України, загальна площа даного об`єкту нерухомого майна складає 800 кв.м.

Вказано у відповіді і про те, що площа об`єкта нерухомого майна відповідно до технічного паспорту від 21.04.2008, становить 30,5 кв.м., а в рішенні Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008, ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 у справі №22ц-5/09 та в рішенні Березанського районного суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі №2-3/11, загальна площа зазначеного об`єкту нерухомого майна становить 41,6 кв.м.

Враховуючи наведене податковий орган повідомив апелянта про направлення запиту до Коблівської сільської ради для уточнення загальної площі та чинних власників по об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , а також рекомендував апелянту звернутись до центру надання адміпослуг для приведення реєстраційних даних у відповідність, та після внесення відповідних змін надати оновлений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до контролюючого органу.

19.01.2024 листом за вих №367/5/14-29-24-08-01 ГУ ДПС в Миколаївській області направило до Коблівської сільської ради запит про надання інформації (т. 2 а.с. 41, 86), по об`єкту нерухомого майна відмінного від земельної ділянки, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , з метою уточнення інформації щодо чинної загальної площі об`єкту нерухомого майна, щодо чинного власника, та часу набуття права власності, щодо типу будівель до якого відноситься об`єкт нерухомого майна відповідно до Державного класифікатора будівель ДК 018-20200 від 17.08.20200.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не місять копії відповіді Коблівської сільської ради на запит податкового органу від 19.01.2024 №367/5/14-29-24-08-01. Відзив на апеляційну скаргу також не містить інформації щодо надання / ненадання сільською радою запитуваної інформації.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 04.10.2021 отримав ППР від 06.09.2021 №0-1402, яке за результатами розгляду скарги ППР було залишене без змін рішенням ДПС України від 09.09.2022, яке вважається врученим ОСОБА_1 13.10.2022, а тому ОСОБА_1 мав сплатити суму узгодженого податкового зобов`язання протягом 10 робочих днів, наступних за днем узгодження, тобто не пізніше 27.10.2022, чого не зробив. Суд першої інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що він з 13.01.2009 не є власником нерухомого майна. При цьому суд першої інстанції послався на те, що він немає підстав оцінювати правомірність податкового повідомлення-рішення, що узгоджується і постановою ВС від 25.01.2019 у справі № 810/1760/17, від 17.11.2022 у справі 160/10776/21.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки в сумі 82011,33 грн, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (тут і надалі в редакцій чинній на час реєстрації права власності за ОСОБА_1 02.09.2008), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

За приписами ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, окрім іншого, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше або яке не було зареєстровано відповідно до цього Закону, за рішенням державного реєстратора прав про державну реєстрацію права власності відкривається розділ Державного реєстру прав.

Розділ Державного реєстру прав закривається державним реєстратором прав у разі:

знищення об`єкта нерухомого майна;

поділу або об`єднання об`єкта нерухомого майна.

У разі прийняття державним реєстратором прав рішення про відмову в державній реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна відкривається тільки реєстраційна справа, яка підлягає закриттю після включення до неї відповідних документів. Закриті реєстраційні справи підлягають довічному зберіганню.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 181 ЦК України (тут і надалі в редакцій чинній на час реєстрації права власності за ОСОБА_1 02.09.2008), до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі:

1) відчуження власником свого майна;

2) відмови власника від права власності;

3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;

4) знищення майна;

5) викупу пам`яток історії та культури;

6) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю;

7) викупу нерухомого майна у зв`язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене;

8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника;

9) реквізиції;

10) конфіскації;

11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК (в редакції чинній на час прийняття ППР від 06.09.2021) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Платниками податку на майно, зокрема податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (ст. 265 ПК України), є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та / або нежитлової нерухомості (п.п. 2661.1 ст. 266 ПК України)

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 ст. 266 ПК України).

При цьому, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 ст. 266 ПК України).

За приписами п.п. 266.4.1. ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).

За приписами п.п. 266.7.1 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.7.2. ст. 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до п.п. 266.7.3. ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Також, відповідно до п.п. 266.7.4. ст. 266 ПК України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

За приписами п.п. 266.10.1. ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2. пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п.п. 266.10.2. ст. 266 ПК України).

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (п.п. 266.10.3. ст. 266 ПК України).

За приписами п. 52-8 підрозділу 10 розділу ХХ «перехідні положення» ПК України, Тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених, зокрема, статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

Враховуючи встановлені фактичні обставини в цій справі та наведені норми матеріального права станом на час набуття апелянтом права власності, на час припинення права власності та на час визначення податковим органом апелянту податкового зобов`язання, апеляційний суд зазначає таке.

Апелянт ОСОБА_1 набув право власності на будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 на підставі рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008 (ЄДРСР №5490242).

Отже, ОСОБА_1 набув право власності на підставі судового рішення, що не заборонене законом.

Набуте ОСОБА_1 право власності було зареєстроване 02.09.2008 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 у справі №22ц-5/09 (т. 1 а.с. 70-71) (ЄДРСР №3254047), яка набрала законної сили 13.01.2009, скасоване рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008, а справа направлена на новий розгляд до того ж суду, в іншому складі.

Отже, 13.01.2009, внаслідок скасування рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008, припинила своє існування підстава за якої ОСОБА_1 набув право власності на нерухоме майно будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 .

Оскільки вчинення реєстрації дії, як з реєстрації права власності, так і з припинення права власності, не є підставою для виникнення або для припинення права власності, апеляційний суд зазначає, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно, за наявності при цьому доказів скасування підстав, за яких право власності на нерухоме майно було набуте та, на підставі яких відбулась реєстраційна дія з реєстрації права власності, не є беззаперечною підставою вважати, що особа є власником нерухомого майна, після скасування підстав за яких вказана особа набула такого права власності.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 подав скаргу до ДПС України на податкове повідомлення-рішення від 06.09.2021 №0-1402, яким йому було нараховане податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінну від земельної ділянки за 2018-2020 роки. В цій скарзі, ОСОБА_1 довів до відома ДПС України відомості щодо скасування ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 у справі №22ц-5/09 рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008.

Отже, станом на 18.10.2021 (дата надходження скарги) ДПС України була обізнана про факт скасування з 13.01.2009 підстав набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 .

28.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДПС в Миколаївській області із заявою про проведення звірки щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки, але, посилаючись на інформацію наведену в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ГУ ДПС в Миколаївський області листом від 26.01.2024 відмовило ОСОБА_1 у задоволені його заяви про скасування податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки.

При цьому апеляційний суд зазначає, що ГУ ДПС в Миколаївській області було обізнане про факт скасування з 13.01.2009 підстав набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 .

Також, позивач був обізнаним і про наявність рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі №2-3/11, яке набрало законної сили 19.11.2012 ( (ЄДРСР №27407711) та яким ОСОБА_1 було зобов`язано за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва загальною площею 41,6 кв.м. по АДРЕСА_1 терміном в один місяць з моменту набрання чинності рішенням у справі.

При цьому, у податкового органу виникли питання щодо загальної площі, об`єкта нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, оскільки, як зазначив податковий орган у відповіді від 26.01.2024, площа об`єкта нерухомого майна відповідно до технічного паспорту від 21.04.2008, становить 30,5 кв.м., а в рішенні Березанського районного суду Миколаївської області від 13.08.2008 у справі №2-425/2008, ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 13.01.2009 у справі №22ц-5/09 та в рішенні Березанського районного суду Миколаївської області від 06.11.2012 у справі №2-3/11, загальна площа зазначеного об`єкту нерухомого майна становить 41,6 кв.м.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містять загальної площі нерухомого майна, судові рішення, містять загальну площу нерухомого майна 41,6 кв.м, технічний паспорт від 21.04.2008 містить відомості щодо загальної площі нерухомого майна 30,5 кв.м., в той час як податкове зобов`язання нараховане на площу нерухомого майна 800 кв.м.

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що нерухоме майно будинок для відпочинку загальною площею 41,6 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 , має загальну площу 800 кв.м.

Саме по собі, посилання податкового органу на те, що відповідно до інформаційних баз даних органів ДПС України, загальна площа даного об`єкту нерухомого майна складає 800 кв.м., не є належним доказом того, що загальна площа нерухомого майна складає саме 800 кв.м.

Отже, як на час розгляду скарги ОСОБА_1 поданої на ППР від 06.09.2021 №0-1402, так і на час розгляду справи в суді першої інстанції про стягнення податкового боргу, податковий орган був достеменно обізнаний про факт скасування з 13.01.2009 підстав набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно будинок для відпочинку, розташований по АДРЕСА_1 .

Проте, а ні ДПС України, а ні позивач в цій справи не дотримались принципу недопущення прояву податкової дискримінації, яка виразилась:

- у небажанні податкового органу врахувати подані платником податку документи, які беззаперечно підтверджують припинення (скасування) з 13.01.2009 підстав набування апелянтом права власності на об`єкт нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, на який контролюючий орган 06.09.2021 нарахував податкові зобов`язання за 2018-2020 роки;

- у формальному підході, як під час розгляду скарги, так і під час розгляду заяви про проведення звірки, до вивчення та налізу наданих апелянтом документів, наведених ним доводів, з виключно формальним посиланням на наявність запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За наведеними вище нормами, право власності зобов`язує, і одним з таких обов`язків, є сплата податку, зокрема на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, який визначається для фізичних осіб контролюючим органом.

Отже, наведені обставин дають апеляційному суду можливість стверджувати, що запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сам по собі, за відсутність при цьому з 13.01.2009 законних підстав (в тому числі і судового рішення яке набрало законної сили) за яких ОСОБА_1 мав беззаперечне право власності на нерухоме майно, яке є об`єктом оподаткування в розрізі фактичних обставин в цій справі, не може слугувати законною підставою для обтяження ОСОБА_1 у вигляді стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2020 роки.

При цьому апеляційний суд вважає некоректним посилання суду першої інстанції на те, що він немає підстав оцінювати правомірність податкового повідомлення-рішення (постанови ВС від 25.01.2019 у справі № 810/1760/17, від 17.11.2022 у справі 160/10776/21).

В цій справі, на відміну від судових рішень Верховного Суду на які послався суд першої інстанції, інші фактичні обставини, а саме:

- очевидні розбіжності у площі нерухомого майна, яке визначене об`єктом оподаткування та відсутність доказів, на підтвердження площі, яка визначена контролюючим органом;

- очевидність відсутності у ОСОБА_1 з 13.01.2009 права власності на нерухоме майно, яке визначене об`єктом оподаткування.

За наведених обставин, апеляційний суд зазначає, що обов`язок сплати податку пов`язаний з наявністю права власності, про існування якого контролюючий орган має впевнитись не тільки шляхом отримання інформації з відповідних державних реєстрів, а й шляхом розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення, розгляду заяви про проведення звірки податкового зобов`язання. Лише після належного використання контролюючим органом наведених інструментів, держава в особі податкового органу, має законні підстави вимагати від громадянина України фізичної особи платника податку сплату визначеного податкового зобов`язання, зокрема і шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, апеляційний суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог контролюючого органу про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки в сумі 82011,33 грн.

В водночас, враховуючи відсутність в апеляційній скарзі будь-якого обгартування вимог зокрема в частині податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб за березень 2022 року в сумі 1300 грн, а також те, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнав позовні вимоги в цій частині, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог податкового органу в частині стягнення податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб за березень 2022 року в сумі 1300 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи приписи ст. 139 КАС України, та те, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 3220,80 грн.; апеляційна скарга задоволена частково, позовні вимоги податкового органу задоволені частково, апеляційний суд вважає, що апелянту мають бути відшкодовані понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги та позовної заяви (заявлена сума до стягнення 83311,33 грн, з якої відмовлено у стягненні 82011,33 грн, що становить 98,44% від заявленої суми до стягнення; сплачено судового збору 3220,80 грн, відшкодуванню підлягає 3170,54 грн, що становить 98,44% від сплаченої суми судового збору за подання апеляційної скраги.

Керуючись статтями 8, 41, 55, 67 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-83, 139, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі №400/15066/23 скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов Головного управління ДПС в Миколаївській області задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб за березень 2022 року в сумі 1300 грн (одна тисяча триста гривень).

Відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018-2020 роки в сумі 82011,33 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС в Миколаївській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у відшкодування понесених судових витрат, сплаченого судового збору, 3170,54 грн (три тисячі сто сімдесят гривень 54 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Миколаївській області ().

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30.07.2024

Суддя-доповідач С.Д. Домусчі
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький