Справа № 380/7096/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 рокусправа № 380/7096/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Позивач просить суд:

-визнати протиправною відмову начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби призваного під час мобілізації;

-зобов`язати начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України звільнити ОСОБА_1 з військової служби призваного під час мобілізації на підставі п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2024 звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби через такі сімейні обставини як необхідність здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд у відповідності до п.п. г п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу. В подальшому відповідачем відмовлено у задоволенні реалізації його права на звільнення. Позивач вважає такі дії відповідача щодо розгляду рапорту про звільнення його з військової служби протиправними, тому просить, з метою відновлення його порушеного права, зобов`язати відповідача звільнити його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Ухвалою суду від 08.04.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою суду від 16.04.2024 залишено позов без руху після відкриття провадження у справі відповідно до вимог частини 13 статті 171 КАС України та надано строку позивачу для подання до суду нової редакції позовної заяви із зазначенням вірної назви відповідача та дані про нього.

Ухвалою суду від 15.05.2024 продовжено розгляд справи.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вказала, що рапорт про звільнення з військової служби поданий не по команді, а одразу до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону. До рапорту позивачем не додано належне документальне підтвердження відсутності інших осіб, що можуть здійснювати сторонній догляд за хворою особою, як потребує стороннього догляду. Вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 проходить військову службу у прикордонному загоні ДПС України (військова частина НОМЕР_2 ) на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії механіка-водія першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування.

04.03.2024 (зареєстрований за №27/13520/24-Вн від 05.03.2024) позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом про звільнення його з військової служби призваного під час мобілізації за сімейними обставинами відповідно п.2 ч.4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з необхідністю здійсненого посиленого догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

До рапорту позивачем додано:

копію висновка №5/27 від 05.01.2024; копію висновку ЛКК №5/27 від 05.01.2024; копія висновка ЛКК №13/413 від 26.02.2024; копія висновки ЛКК №10/346 від 20.02.2024; копія висновка ЛКК №3/25 від 05.01.2024; копія висновка ЛКК №3/998 від 10.05.2023; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища; копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб; акт про встановлення факту не проживання; довідка №690090; довідку №106; рішення про призначення/перерахунок компенсації фізичних особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.01.2024.

Листом від 08.03.2024 №08/2096-24-вих відповідач повідомив, що у додатках до рапорту не долучено документів, які підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підстави для звільнення в запас Збройних Сил України відсутні.

Також повідомлено, що відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації суд керується та виходить з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який діє до сьогодні.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначено Про військовий обов`язок та військову службу №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII). Також, Закон №2232-XII визначає загальні засади проходження військової служби в Україні.

Згідно із частинами 3, 4, статті 2 Закону №2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною 4 статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення про проходження служби).

Згідно пункту 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Згідно п. 292 Положення №1115/2009 наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Підпунктом 1 пункту 270 Положення №1115/2009 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою шостою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, здійснюється начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

Відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Рапорт це письмове звернення військовослужбовця до вищої посадової особи з проханням чи поясненням особистого характеру.

Подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини, що наділений правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається напряму старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасуванню рішень попередніх командирів.

Як встановлено з матеріалів справи, рапорт № 27/13520/24-Вн від 05.03.2024 поданий рапорт поданий до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону полковника ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у спірному випадку мало місце звернення із рапортом не по команді. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до безпосереднього начальника.

Разом з тим, у площині встановлених вище обставин суд зазначає, що за наслідками розгляду рапорта ОСОБА_1 про звільнення з військової служби командиром начальником НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_5 була надана відповідь у тому числі і щодо суті порушеного у такому рапорті питання.

У додатках до рапорту не додані документи, які б достовірно підтверджували відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Доводи позивача щодо протиправних дій відповідача у спірних правовідносинах, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують правомірність непогодження відповідачем звільнення його з військової служби.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна