Справа № 160/10047/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (далі позивач) до Дніпровської митниці (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2023/300055/1 від 19.12.2023;
- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000268.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність вищевказаних рішень відповідача. Позивач як покупець та ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD, (Китай) як продавець уклали контракт від 08.01.2019 року №К_7/2019 (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (автомобільні запчастини). Під час митного оформлення товару відповідачем прийнято спірні рішення, які є предметом оскарження та обґрунтовані неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими.
08 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що до митної декларації позивача висунуто наступні зауваження:
1) Інформація щодо торгівельних марок оцінюваних товарів CARWAY, SHIKOO інформація щодо виробників торгівельних марок, зазначена декларантом в електронному інвойсі, не підтверджена документами, передбаченими Контрактом.
Відсутність відомостей підтверджуючих виробника заявлених торгівельних марок CARWAY та SHIKOO (CARWAY - є тотожною назві імпортера), що може крім іншого, у відповідності до положень статті 58 МКУ в частині складових митної вартості, свідчити, що декларантом не надано відомостей щодо: інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів;
2) Декларантом не надано сертифікати якості та сертифікати відповідності, які передбачені пунктами 2.1 та 6.3 Контракту;
3) Пунктом 2.3 Контракту передбачена Заявка на кожну конкретну партію товару такі документи декларантом не надано;
4) Пунктом 2.2 Контракту передбачено погодження та підписання рахунку обома сторонами. Наданий до митного контролю рахунок від 03.07.2023 № 2023YML285 має розбіжності щодо умов п.2.2. Контракту в частині погодження та підписання. Оскільки наданий інвойс підписаний лише стороною продавця;
5) У пункті 12.7. Контракту зазначено, що надається прайс лист у електронному вигляді з подальшим обміном на оригінал, крім інших документів, декларантом прайс-лист не надано;
6) Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FОВ порт Китаю Ningbo. Пунктом 3.5. Контракту зазначено, що страхування може здійснюватися за обоюдною згодою. Витрати на страхування, як складової митної вартості, декларантом не додані;
7) Пунктом 4.1. Контракту зазначено, що вартість товару та витрати по його транспортуванню зазначаються у додатках на кожну партію товару. У наданих документах витрати по транспортуванню відсутні;
8) Додані складові митної вартості наведені у Калькуляції витрат на доставку вантажу № 12/12-01 від 12.12.2023;
9) Договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 02.12.2016 №02/12/2016 між ТОВ Карвей та ТОВ ЛАМАН ШИПИНГ передбачає оформлення Заявки, актів ( тощо п.1.3) на організацію транспортно-експедиційного обслуговування з визначальними відомостями відносно доставки оцінюваної партії товару;
10) Від експедитора надана довідка про транспортні витрати від 12.12.2023 № 6120, з якої зазначена сума 144629,00грн з яких 675,25 грн експедиторська винагорода. Відповідно до наданих документів, складові митної вартості не розраховуються та не підтверджені документально.
11) Під кодом 9610 у графі 44 ЕМД відсутня копія митної декларації країни відправлення. У супереч вимогам п.2 та п.10 ст.58 та частини 2 ст.52 МКУ декларантом, документи з відомостями про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, декларантом не надано;
12) За результатами здійснення митного контролю з урахуванням ризиковості операції з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у відповідності вимог п.2- 3 ст. 53 МКУ, протягом 10 календарних днів додатково необхідно надати (за наявності) додаткові документи. 19.12.2023 листом 19-12/1 у відповідь на повідомлення митниці щодо необхідності подання додаткових документів по митній вартості, митницею отримано лист декларанта. Вказаним листом декларантом повідомлено про відсутність можливості подання протягом 10 календарних днів інших додаткових документів зазначених у повідомлені митниці.
Оскільки в ході проведених консультацій сумніви відповідача усунуто не було, відповідно до вимог Митного кодексу України вартість товару була визначена митницею самостійно, митну вартість визначено за резервним методом.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
08 січня 2019 року позивач як покупець та ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD, (Китай) як продавець уклали Контракт, яким узгоджено постачання покупцю автомобільних запчастин в асортименті, номенклатурі та кількості, вказаних в Специфікаціях.
Платіжною інструкцією в іноземній валюті від 10.07.2023 року №25 позивач сплатив на користь ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD, (Китай) 2771,58 долари США з призначенням платежу: передплата за автомобільні запчастини згідно Контракту, Інвойсу. В платіжній інструкції наявна відмітка про її виконання банком.
ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD, (Китай) складено пакувальний лист на товар в асортименті, що відповідає Специфікації. В наявності також посилання на Інвойс та Контракт.
ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD, (Китай) складено коносамент №WMSS23100738C, згідно якого здійснюється перевезення вантажу масою, що відповідає пакувальному листу (далі Коносамент).
02 грудня 2016 року позивач та ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» уклали договір про транспортно-експедиторське обслуговування №02/12/2016, згідно якого позивачу надаються транспортно-експедиторські послуги на узгоджених умовах.
18 жовтня 2023 року позивач подав ТОВ «ЛАМАН ШИППІНГ» заяву на транспортування та експедирування контейнерів №16, якою погоджено вартість транспортування контейнеру EMCU8375973 по низці коносаментів, в т.ч. Коносаменту, на загальну суму 302565,70 грн.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- Пакувальний лист від 03.07.2023 року;
- Рахунок-фактура (iнвойс) від 03.07.2023року №2023YML285;
- Коносамент від 26.10.2023 року WMSS23100738C;
- Автотранспортна накладна від 11.12.2023 року №416141C;
- Платіжне доручення від 10.07.2023 року №25;
- Платіжне доручення від 10.11.2023 року №35;
- Рахунок від 11.12.2023 року №LS-4526365;
- Калькуляція транспортних витрат від 12.12.2023 року №12/12-01;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 12.12.2023 року №6120;
- Специфікація виробника товару від 03.07.2023 року №10;
- Додаткова угода від 01.10.2019 року №1;
- Додаткова угода від 30.12.2019 року №2;
- Додаткова угода від 30.12.2020 року №3;
- Додаткова угода від 30.12.2021 року №4;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 08.01.2019 року №К_7/2019;
- Договір (контракт) про перевезення від 02.12.2016 року №02/12/2016;
- Договір (контракт) про перевезення від 11.12.2023 року №2071;
- Договір (контракт) про перевезення від 02.02.2021 року №242511;
Не погодившись з цим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Щодо зауваження №1 «Інформація щодо торгівельних марок оцінюваних товарів CARWAY, SHIKOO інформація щодо виробників торгівельних марок, зазначена декларантом в електронному інвойсі, не підтверджена документами, передбаченими Контрактом.
Відсутність відомостей підтверджуючих виробника заявлених торгівельних марок CARWAY та SHIKOO (CARWAY - є тотожною назві імпортера), що може крім іншого, у відповідності до положень статті 58 МКУ в частині складових митної вартості, свідчити, що декларантом не надано відомостей щодо: інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів».
Так, згідно п. 3 Специфікації виробником товару є ZHEJIANG YAMEILI AMPEREX TECHNOLOGY CO., LTD, (Китай).
В Інвойсі товар, визначений у Специфікації, отримав додаткову характеристику торгівельну марку: «Carway» (для 8 позицій) та «Shiko» (для 3 інших позицій).
Позивач зазначав, що торгівельна марка зазначається на його прохання виробником для реалізації товару на території України, також надав свідоцтва про права власності на ці торгові марки.
Суд констатує необґрунтованість цього зауваження відповідача, оскільки торгівельні марки вказано в інвойсі, яким в подальшому оплачено. Отже, ця властивість товару, незалежно від обставин її зазначення, не має значення для перевірки дійсності заявленої митної вартості товару, оскільки ця характеристика існувала до моменту оплати, визначена виробником ще на етапі формування інвойсу.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення підтвердження торгівельної марки документами, вказаними у контракті, для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації, в т.ч. в аспекті вищевказаного.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №2 «Декларантом не надано сертифікати якості та сертифікати відповідності, які передбачені пунктами 2.1 та 6.3 Контракту».
Суд зазначає, що сертифікат походження товару не підтверджує його митну вартість, оскільки не міститься в переліку документів, на підставі яких визначається митна вартість товару у статті 53 Митного кодексу України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі №813/1012/17.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих документів для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №3 «Пунктом 2.3 Контракту передбачена Заявка на кожну конкретну партію товару такі документи декларантом не надано».
Подання заявки на поставку товарів передбачено ні ст. 53 Митного кодексу України, ні Правилами заповнення декларації митної вартості, оскільки вказана заявка не містить відомостей, щодо вартості товару, а відтак жодним чином не може підтверджувати його митну вартість.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі №813/1012/17.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цих документів для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №4 «Пунктом 2.2 Контракту передбачено погодження та підписання рахунку обома сторонами. Наданий до митного контролю рахунок від 03.07.2023 № 2023YML285 має розбіжності щодо умов п.2.2. Контракту в частині погодження та підписання. Оскільки наданий інвойс підписаний лише стороною продавця».
Позивач зазначав, що ця обставина не впливає на митну вартість товару.
Суд погоджується з доводами позивача, оскільки Інвойс повністю повторює зміст Специфікації, яка сторонами підписана, а факт здійснення позивачем оплати по Інвойсу очевидно свідчить про згоду з його змістом. При цьому відсутність підпису позивача в Інвойсі розумно пояснюється специфікою оформлення імпортних операцій та з огляду на раніше вказане на достовірність складових митної вартості в спірній поставці не впливає.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цієї обставини для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №5 «У пункті 12.7. Контракту зазначено, що надається прайс лист у електронному вигляді з подальшим обміном на оригінал, крім інших документів, декларантом прайс-лист не надано».
З цього приводу суд зазначає, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс- лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цього документу для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №6 «Поставка оцінюваної партії товару заявлена до митного оформлення на комерційних умовах поставки FОВ порт Китаю Ningbo. Пунктом 3.5. Контракту зазначено, що страхування може здійснюватися за обоюдною згодою. Витрати на страхування, як складової митної вартості, декларантом не додані».
Умовами поставки товару, визначені в зазначеному контракті (FOB Ningbo), не передбачено обов`язок продавця та/чи покупця щодо страхування товару. Правила Інкотермс 2000 встановлюють обов`язкове страхування товару в умовах поставки CIF та CIP.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.10.2020 року у справі №160/4051/19.
Сам відповідач, цитуючи п. 3.5. Контракту, зазначає, що страхування «може здійснюватися», однак робить з цього висновок, який походить від обов`язковості страхування, тобто відповідач виходив з невірних фактичних обставин.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №7 «Пунктом 4.1. Контракту зазначено, що вартість товару та витрати по його транспортуванню зазначаються у додатках на кожну партію товару. У наданих документах витрати по транспортуванню відсутні».
Згідно п. 1 Специфікації постачання здійснюється на умовах FOB.
Умови поставки «FOB» - вільно на борті судна (найменування порту відвантаження) - FOB (free on board) - умова, яка використовується при морських перевезеннях. За нею продавець зобов`язаний за власний рахунок доставити товар на борт судна, зафрахтованого покупцем, а також у зазначений термін в узгодженому порту відвантаження повідомити та передати йому документи разом з коносаментом. Покупець укладає угоду перевезення, повідомляє продавцеві назву судна, місце відвантаження, необхідну дату поставки та несе всі витрати, пов`язані з переміщенням товару, з моменту фактичного переходу товару через поручні судна в зазначеному порту відвантаження.».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.03.2023 року у справі №1340/3525/18.
В свою чергу згідно документів щодо транспортної складової митної вартості товарів позивач оплачував доставку з порту Ningbo (Китай).
Отже, в ціну товару включено вартість доставки до порту, а вартість доставки з порту оцінюється згідно наданих позивачем документі. Відповідно, безпідставним є твердження про ненадання позивачем необхідних документів.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №8-10 (у відзиві розділені безпідставно, йдеться про одну обставину) «Додані складові митної вартості наведені у Калькуляції витрат на доставку вантажу № 12/12-01 від 12.12.2023.
Договір на транспортно-експедиційне обслуговування від 02.12.2016 №02/12/2016 між ТОВ Карвей та ТОВ ЛАМАН ШИПИНГ передбачає оформлення Заявки, актів ( тощо п.1.3) на організацію транспортно-експедиційного обслуговування з визначальними відомостями відносно доставки оцінюваної партії товару.
Від експедитора надана довідка про транспортні витрати від 12.12.2023 № 6120, з якої зазначена сума 144629,00грн з яких 675,25 грн експедиторська винагорода. Відповідно до наданих документів, складові митної вартості не розраховуються та не підтверджені документально».
Позивач пояснював, що однією поставкою поставлено декілька різних партій товару, які транспортувалися одночасно.
Ця обставина узгоджується зі змістом довідки експедитора від 12.12.2023 року №6120, згідно якого одночасно поставлено товар за 8 коносаментами в одному контейнері. Серед цих 8 коносаментів є Коносамент. Виокремлюючи вартість поставки конкретної партії товару (згідно Специфікації, Інвойсу, Коносаменту) позивач склав калькуляцію витрат на доставку вантажу, розрахувавши вартість в цій калькуляції по усім 8 коносаментам. При цьому сума позицій у калькуляції дорівнює сумі, яка вказана у довідці експедитора від 12.12.2023 року №6120, що виключає можливість будь-яких маніпуляцій в цьому аспекті поставки.
Суд зауважує, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодексу України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.07.2023 року у справі №803/718/17.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №11 «Під кодом 9610 у графі 44 ЕМД відсутня копія митної декларації країни відправлення. У супереч вимогам п.2 та п.10 ст.58 та частини 2 ст.52 МКУ декларантом, документи з відомостями про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, декларантом не надано».
Митна декларація країни відправлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України не є обов`язковим документом для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 02.03.2018 року у справі №804/2997/17.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Щодо зауваження №12 «За результатами здійснення митного контролю з урахуванням ризиковості операції з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у відповідності вимог п.2- 3 ст. 53 МКУ, протягом 10 календарних днів додатково необхідно надати (за наявності) додаткові документи. 19.12.2023 листом 19-12/1 у відповідь на повідомлення митниці щодо необхідності подання додаткових документів по митній вартості, митницею отримано лист декларанта. Вказаним листом декларантом повідомлено про відсутність можливості подання протягом 10 календарних днів інших додаткових документів зазначених у повідомлені митниці».
Це зауваження має узагальнюючий та похідний характер від попередніх, в зв`язку з чим також визнається судом необґрунтованим.
Також у відзиві не відображено, однак з матеріалів справи вбачається ще одне зауваження відповідача: «Переклади документів митного оформлення декларантом не надано (коносамент, сертифікат про походження товару)».
Вимога органу доходів і зборів про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 25.11.2020 року у справі №640/4941/19
Окрім цього, сам відповідач висував зауваження до відсутності сертифікату походження товару, переклад якого, як стверджується, не надано.
При цьому позивачем до митного оформлення подано коносамент, складений англійською мовою, а тому вимога митниці про переклад останніх є такою, що суперечить положенням статті 254 Митного кодексу України.
При цьому докази вимоги відповідача до позивача здійснити переклад відповідного документу відсутні.
Аналогічний правовий висновок підтримано Касаційним адміністративним судом у постанові від 11.11.2021 року у справі №808/1411/17.
Сам відповідач також не надав змістовних пояснень щодо значення цього документу для цілей перевірки митної вартості товару, не вказав підстав неможливості визначення митної вартості товару без відповідної інформації.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Таким чином, усі зауваження відповідача до поданої митної декларації були необґрунтованими, що свідчить про протиправність спірного рішення про коригування митної вартості.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у поданих позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду цієї справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішення, які є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірного рішення відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів прийнято без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на його протиправність, в зв`язку з чим вони підлягають скасуванню.

В свою чергу картка відмови в прийнятті митної декларації є похідним актом від рішення про коригування митної вартості та обґрунтована фактом ухвалення такого рішення. Відповідно, скасування рішення про коригування митної вартості є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.04.2024 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

В позові позивачем зазначено про наявність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

У відзиві відповідач навів відповідні заперечення, вказавши, що відсутність детального опису робіт та послуг не дає можливості упевнитись у обґрунтованості та співмірності наданих послуг в розмірі 15 000,00 грн. Відтак, оцінюючи зміст даного позову, митний орган і суд позбавлені можливості перевірити обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та зазначенню справи. До того ж, дана справа є типовою справою в категорії «митні спори» та не передбачає великих затрат ні за об`ємом документів, на зі витраченим часом. Суд, призначаючи справу до розгляду у прядку спрощеного позовного провадження дійшов висновку про те, що дана справа є справою незначної складності (малозначна справа), тобто такою, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного становлення її обставин. Також цитував положення законодавства та судової практики.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано:

1) Договір про надання правової допомоги від 01.04.2024 року №01-01-04/24 (далі Договір);

2) Рахунок-фактура від 01.04.2024 року №42/24 (далі Рахунок);

3) Платіжна інструкція від 03.04.2024 року №7383 (далі Квитанція);

4) Акт прийому-передачі наданих послуг від 10.04.2024 року (далі Акт);

Згідно п. 1.1. Договору адвокатське бюро взяло обов`язок здійснювати правовий захист інтересів позивача у Дніпропетровському окружному адміністративному суді за позовом позивача до відповідача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.

Відповідно до п. 3.2. Договору вартість послуг з ведення справи в суді 1ої інстанції становить 15000,00 грн.

За п. 4.1. Договору факт належного виконання зобов`язань фіксується в акті прийому-передачі наданих послуг.

Позивачу виставлено рахунок, згідно якого до сплати вказано 15000,00 грн, послуга: «передоплата згідно Договору».

Квитанцією сплачено Рахунок на суму 15000,00 грн.

Актом засвідчено надання послуг та прийняття оплати, відсутність претензій у сторін.

Суд зауважує, що за клопотанням іншої сторони суд може зменшити витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в той час як критерії, визначені ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом застосовуються незалежно від наявності іншої сторони у справі.

Змістовно аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21, що є релевантним до обставин цієї справи виходячи з тотожності відповідних положень законодавства.

Згідно п. 1 ч. 9 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

В цій справі надані докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу жодним чином не можуть бути пов`язані з розглядом цієї конкретної справи, оскільки вони не містять посилань ані на номер справи, ані на предмет оскарження в цій справі. При цьому якщо відсутність номеру справи у відповідних документах може бути обґрунтована завершенням їх оформлення та здійсненням розрахунків до подання позовної заяви, то повна відсутність конкретизації предмету правової допомоги (оскарження конкретного рішення та конкретної картки відмови) в Договорі чи додатках до нього розумного пояснення не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 27.10.2022 року у справі №360/3253/20.

Детальний опис робіт в цій справі не надано. При цьому суд підкреслює, що йдеться не про формальну вимогу законодавства або суду, адже для застосування критеріїв витрат на професійну правничу допомогу необхідно однозначно розуміти обсяг такої допомоги. В цій справі доручення адвокату стосувалося «здійснення правового захисту інтересів замовника у суді за позовом позивача до відповідача». Хоча договором адвокату і надано право складати позовну заяву, однак факт її складання має самостійне значення і тому має бути підтверджений (наприклад, шляхом укладення додаткової угоди та в подальшому зазначення відповідних відомостей в акті приймання-передачі послуг). Наразі ж можна встановити оплату адвокату послуг згідно Договору, однак обсяг узгоджених до виконання послуг, як і обсяг фактично наданих послуг (наприклад, складання та подання позовної заяви) не підтверджено жодним чином.

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.09.2022 року у справі №755/7030/21.

Отже, разом з не підтвердженням обсягу робіт позивачем не підтверджено також і кількість витраченого часу.

З цих підстав у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу належить відмовити.

У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 22 липня 2024 року.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (49000, м. Дніпро, вул. Винокурова, буд. 1, ) до Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Ольги княгині, буд. 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості товару від 19.12.2023 року №UA110110/2023/300055/1.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110110/2023/000268.

Стягнути з Дніпровської митниці (49038, м. Дніпро, вул. Ольги княгині, буд. 22, код ЄДРПОУ ВП: 43971371) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (49000, м. Дніпро, вул. Винокурова, буд. 1, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко