Справа № 260/2417/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2024 рокум. Ужгород№ 260/2417/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 у розмірі 70% сум грошового забезпечення починаючи з 13.04.2023 (дня призначення пенсії); 2) зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області виплачувати пенсію ОСОБА_1 в розмірі 70% грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з врахуванням проведених раніше виплат, починаючи з 13.04.2023 (дня призначення пенсії).

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що при призначенні йому пенсії по інвалідності на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач протиправно без врахування ст. 23 вказаного законодавчого акту занизив відсоток грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок його пенсії, до 40%. Вважає, що з огляду на наявну загальну вислугу років 31 рік на момент призначення пенсії він має право на призначення пенсії з обрахунку 70% грошового забезпечення, відповідно до норм ст.ст. 12 та 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

30 квітня 2024 року відповідач подав до суду відзив на позов №0700-0902-8/27491 від 26.04.2024, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив з мотивів його безпідставності. Так, зокрема, зазначив, що пенсія позивачу була призначення за результатами розгляду подання Адміністрації Державної прикордонної служби України та доданих до нього документів з врахуванням положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зауважує, що відповідно до ст. 12 вказаного законодавчого акту для визначення права на пенсію за вислугу років до вислуги років зараховуються тільки календарні роки, тобто зарахування вислуги років у пільговому розрахунку не передбачено. Починаючи з 01 жовтня 2020 року, пенсія за вислугу років призначається при наявності 25 календарних років і більше, та містить виключний перелік періодів служби, що враховуються в календарну вислугу років. Згідно з поданням Адміністрації Державної прикордонної служби України календарна вислуга років ОСОБА_1 складала 23 роки 08 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходив службу в органах Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №130-ос від 05.04.2023 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пп. «б» (за станом здоров`я) п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 квітня 2023 року №284-ос підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 12 квітня 2023 року.

Так, як вбачається із зазначеного наказу календарна вислуга років ОСОБА_1 станом на 12 квітня 2023 року складає 23 роки 08 місяців 28 днів, пільгова 09 років 05 місяців 25 днів, загальна 33 роки 02 місяці 23 дні.

28 липня 2023 року Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі АДПС України) направила до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) подання про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

За результатами розгляду такого подання з 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 40% грошового забезпечення, що підтверджується протоколом за пенсійною справою № від 13.04.2023.

Не погоджуючись із правильністю визначення відсотку грошового забезпечення для розрахунку його пенсії, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Нормами ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003 передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом регулюється нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон).

Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч. 1 ст. 2 Закону).

Умови призначення пенсій по інвалідності регламентуються нормами ст. 18 Закону. Так, відповідно до вказаної статті, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно ст. 21 Закону пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи у зв`язку з наявністю захворювання, так, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №301151 від 03.05.2023.

Відповідно до ст. 23 Закону, в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт «а» статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт «а» статті 13).

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу помилкового, на думку позивача, визначення відсоткового значення грошового забезпечення, з якого здійснюється обрахунок розміру його пенсії, а саме: без врахування норм ст. 23 Закону.

Оцінюючи такі доводи позивача, суд виходить з наступного.

Можливість призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років норми ст. 23 Закону пов`язують з наявністю в особи вислуги років, достатньої для призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону (в редакції, чинній станом на день призначення позивачу пенсії), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Стаття 17 Закону визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. Так, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, в тому числі, військова служба.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За змістом ст. 17-1 Закону порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, ст. 17 Закону визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, тоді як ст. 17-1 Закону вказаного законодавчого акту встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. При цьому вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Постанова №393).

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим з метою конкретизації нормативного регулювання вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Постанова №393 визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Відповідно до пп. «а» та «в» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; один місяць служби за півтора місяця на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон. В свою чергу пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393.

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу.

Визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Верховний Суд, аналізуючи вищезазначені положення у постанові від 22 червня 2023 року у справі №480/4288/21, вказав, що передбачені ст. 17-1 Закону пільгові умови призначення пенсій відповідно до Постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі 805/3923/18-а та Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18, які відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

Наявність у ОСОБА_1 пільгового стажу відповідно до норм Постанови №393 підтверджується долученим до подання АДПС України розрахунком вислуги років на пенсію та відомостями наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №284-ос від 12.04.2023. Так, як вбачається з таких відомостей загальна вислуга років ОСОБА_1 (з врахуванням пільгової вислуги 9 років 05 місяців 25 днів) становить 33 роки 02 місяці 23 дні, що є достатнім в розумінні п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону для призначення пенсії за вислугу років.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, ГУ ПФУ в Закарпатській області при визначенні розміру пенсії по інвалідності ОСОБА_1 не врахувало положення ст. 23 Закону, оскільки вважає, що наявної у позивача вислуги років є недостатньо для призначення пенсії на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону. Однак суд вважає такий висновок відповідача помилковим та таким, що суперечить нормам Закону.

Разом з тим, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача на належний рівень пенсійного забезпечення, суд зазначає наступне.

В заявлених позовних вимогах позивач оскаржує бездіяльність ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у призначенні пенсії у розмірі 70% сум грошового забезпечення та просить суд зобов`язати відповідача виплачувати його пенсію в розмірі 70% грошового забезпечення згідно ст. 63 Закону та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

На думку суду, ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на розрахунок пенсії з врахування положень ст.ст. 13 та 23 Закону, що, в даному випадку, відповідачем заперечується.

Відповідно питання щодо визначення розміру пенсії на підставі ст. 13 Закону є похідними та повинно вирішуватися в першу чергу уповноваженим органом.

Так, нормами п. «а» ст. 13 Закону визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, положення п. «а» ст. 13 Закону, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, не встановлюють конкретний розмір відсоткового значення грошового забезпечення, з якого визначається розмір пенсії, однак визначає його мінімальний рівень з подальшим збільшенням такого значення в залежності від вислуги років понад встановлений мінімум.

Суд вважає, що питання визначення розміру відсотку грошового забезпечення при розрахунку розміру пенсії є, в даному випадку, дискреційними повноваженнями територіального органу Пенсійного фонду України, що здійснює призначення пенсії, яке реалізується шляхом дослідження поданих документів, тому суд позбавлений компетенції у обчисленні такого.

На думку суду, належним та ефективним захистом прав ОСОБА_1 є зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до п. «а» ст. 13 Закону з урахуванням висновків суду щодо достатності вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років.

З огляду на що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у розмірі 40% грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 13 квітня 2023 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 23 та п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін