Справа № 623/2002/16-а
Суддя: Цвіра Д. М.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №623/2002/16-а
Провадження № 6-а/638/12/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м.Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіра Д.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень- Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, в особі керівника, Ізюмським міським головою керівником Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області Марченко Валерієм Віталійовичем, на виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2018 по справі №623/2002/16-2 неправомірними,-

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 17 квітня 2024 року, яка залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2024 року, надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень- Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, в особі керівника, Ізюмським міським головою керівником Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області Марченко Валерієм Віталійовичем, на виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2018 по справі №623/2002/16-2 неправомірними.

17 липня 2024 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначений головуючий суддя (суддя-доповідач): Цвіра Д.М.

18 липня 2024 року матеріали вказаної позовної заяви були передані канцелярією суду на розгляд судді Цвірі Д.М.

Перевіривши подану заяву та додані до неї документи, суд доходить висновку, що подана заява підлягає поверненню за наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Частиною 4 статті 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 сформувала правовий висновок, згідно з яким стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Велика Палата звернула увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду із такою заявою.

Виходячи з наведених вище норм, звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №805/1458/17-а та від 27.06.2019 у справі №807/220/18.

Отже, звернення рішення суду до примусового виконання, є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначає відповідачами Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області, ОСОБА_2 . Проте, у рішенні Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2018 року у справі №623/2002/16-а відповідачами вказані: Ізюмське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області, Виконавчий комітет Ізюмської міської ради Харківської області, Ізюмський міський голова ОСОБА_2 .

Таким чином, заявником не дотримано п.3 ч.2 ст. 383 КАС України.

Також, у порушення вимог ч.3 ст. 383 КАС України заявником до поданої заяви не додано жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Крім того, зі змісту поданої заяви неможливо встановити коли заявнику стало відомо про порушення його права, з огляду на що суд позбавлений можливості перевірити дотримання заявником вимог частини 4 статті 383 КАС України.

Зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій позивача не дають підстав виснувати, що остання в повному обсязі виконала вимоги частини другої статті 383 КАС України, які б зобов`язували суд прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення. У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, коли остання не використала можливості виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», - є передчасним (такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №9901/235/20).

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 383 КАС України, у разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення поданої заяви.

Керуючись ст.ст. 294, 383 КАС України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання дій, що вчинені суб`єктом владних повноважень- Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради Харківської області, в особі керівника, Ізюмським міським головою керівником Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області Марченко Валерієм Віталійовичем, на виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.06.2018 по справі №623/2002/16-2 неправомірними- повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду у порядку, встановленому законом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду з дня її підписання в порядку, передбаченому ст. 294 КАС України.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя: Д.М. Цвіра