Справа № 460/4617/24
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2024 року м. Рівне №460/4617/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Голишів Агро"

доЗорянської сільської ради
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВ «Голишів Агро» (далі по тексту позивач) до Зорянської сільської ради (далі по тексту відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №1772 від 22.02.2024 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, 69-В, 69-Г»; зобов`язання Зорянської сільської ради повторно розглянути клопотання ТОВ «Голишів Агро» та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Голишів, вул. Центральна, 69-Б, 69-В, 69-Г в оренду на 7 (сім) років, орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Зорянської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо отримання в оренду земельної ділянки, на яких розташовані належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості, терміном на 7 років, надавши до неї пакет відповідних документів. Однак, рішенням від 22 лютого 2024 №1722 відповідачем відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, АДРЕСА_1 .

Позивач вважає рішення Зорянської сільської ради від 22 лютого 2024 року № 1772 від 22.02.2024 «Про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, 69-В, 69-Г» протиправним, оскільки воно винесене не на підставі вимог земельного законодавства. Вказує, що відмова відповідача у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтується на нормах закону та грубо порушує його законні права та інтереси.

При цьому, позивач зазначає, що пропущення строку подання клопотання, зазначеного в абзаці першому ч. 11 ст. 120 ЗК України, а також наявність податкового боргу не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 03 травня 2024 року позовну заяву позивача залишено без руху.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відзиву на позовну заяву від Зорянської сільської ради до Рівненського окружного адміністративного суду не надходило.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

У лютому 2024 року директор ТОВ «Голишів Агро» звернувся до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області із заявою про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, АДРЕСА_1 .

Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1772 від 22.02.2024 вирішено не надавати ТОВ «Голишів Агро» дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, АДРЕСА_1 », з підстав наявності у гр. ОСОБА_1 згідно інформації від ДПС податкового боргу зі сплати податку на нерухоме майно в сумі 183965,90 грн станом на 01.02.2024.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 116 набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом ч. 1-3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 16 ст. 123 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачає визначену правову процедуру, яка включає, зокрема, такі послідовні стадії: подання клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у користування; отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні).

Згідно ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 вказаної статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 134 КК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч. 11 ст. 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом економічної діяльності ТОВ «Голишів Агро» є, зокрема, 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, 01.63 Післяурожайна діяльність та інші тобто ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Голишів Агро» є власником нежитлових приміщень, а саме: будівлі зерноскладу, площею 829,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; приміщення комори, площею 594,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; приміщення ангару на току, площею 532,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання вимог ч. 11 ст. 120 ЗК України директор ТОВ «Голишів Агро» ОСОБА_1 звернулася до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області із заявою про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, АДРЕСА_1 .

Натомість, з підстав наявності у гр. ОСОБА_1 податкового боргу, відповідачем прийнято оспорюване рішення №1772 від 22.02.2024, яким фактично відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів по вул. Центральній, 69-Б, АДРЕСА_1 ».

Як вже зазначалося вище по тексту судового рішення ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачені виключні випадки у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, чинним законодавством України не передбачено такої підстави як наявність податкового боргу для відмови органом місцевого самоврядування у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд прийшов до висновку, що рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1772 від 22.02.2024, яким вирішено не надавати дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, по вул. Центральній, 69-Б, АДРЕСА_1 , є безпідставним та належить до скасування, а позовні вимоги в цій частині до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Зорянської сільської ради повторно розглянути клопотання ТОВ «Голишів Агро» та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Голишів, вул. Центральна, 69-Б, 69-В, АДРЕСА_3 в оренду на 7 (сім) років, орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України»).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності, пов`язаний з владними повноваженнями та їх носіями органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Попри те, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Наведене дає підстави для висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

Правові висновки аналогічного змісту у подібних правовідносинах були наведені у постановах Верховного Суду від 26.09.2023 у справі №420/5833/19, від 11.01.2024 у справі №320/368/22, від яких Суд не вбачає підстав відступати.

Застосування судом способу захисту у цій адміністративній справі, про який просить позивач, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ТОВ «Голишів Агро» та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с. Голишів, вул. Центральна, 69-Б, 69-В, АДРЕСА_3 в оренду на 7 (сім) років, орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вимагає з`ясування того, чи виконано позивачем визначені законом умови, необхідні для його надання. Однією з таких умов є визначені ЗК України підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку), які у спірному рішенні відповідача не зазначені. При цьому, суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Отже, за такого правового регулювання та обставин справи, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву (клопотання) ТОВ «Голишів Агро» про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та відповідно до вимог статті 118 ЗК України прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах, приймаючи судове рішення 13.03.2024 у справі №320/9640/21.

Решта доводів позивача на правомірність чи протиправність рішення суб`єкта владних повноважень не впливають, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене вище, позов належить до часткового задоволення.,

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариству з обмеженою відповідальністю "Голишів Агро" до Зорянської сільської ради задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Зорянської сільської ради №1772 від 22.02.2024, яким вирішено не надавати ТОВ "Голишів Агро" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 7 (сім) років орієнтовною площею 0,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Голишів, вул. Центральній, 69-Б, 69-В, 69-Г.

Зобов`язати Зорянську сільську раду повторно розглянути заяву (клопотання) ТОВ «Голишів Агро» про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та відповідно до вимог статті 118 ЗК України прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Голишів Агро" за рахунок бюджетних асигнувань Зорянської сільської ради 1514,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Голишів Агро" (вул. Центральна, буд. 69-Б,с. Голишів,Рівненський р-н, Рівненська обл.,35315. ЄДРПОУ/РНОКПП 45137844)

Відповідач - Зорянська сільська рада (пл. Володимира Плютинського, буд. 1,с. Зоря,Рівненський р-н, Рівненська обл.,35314. ЄДРПОУ/РНОКПП 04387220)

Повний текст рішення складений 30.07.2024.

Суддя Олег ГРЕСЬКО