Справа № 620/7622/24
Суддя: Наталія БАРГАМІНА
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року Чернігів Справа № 620/7622/24

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини №570 від 27.04.2024 в частині притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності в розмірі 84622,08 грн.

В обґрунтуванням позовних вимог позивач посилається на те, що військова частина НОМЕР_1 , проводячи службове розслідування, не з`ясувала всі обставини справи та вважає, що наказ за наслідками службового розслідування прийнятий з порушенням норм матеріального права та процедури, визначеною Законом України "Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України" та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21.11. 2017.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, вказав, що внаслідок неналежного контролю капітаном військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 за особовим складом та несвоєчасної доповіді за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 (не повернення в розташування підрозділу) старшим солдатом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , було допущено переплату грошового забезпечення за період з 01.11.2023 по 31.03.2024 на загальну суму - 84622,08 грн. (Вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні 08 копійок).

Позивачем було подано відповідь на відзив, в якій вказав, що щоб притягнути позивача до матеріальної відповідальності, потрібно згідно чинного законодавства провести відносно нього службове розслідування, довести його причетність та вину. Вказує, що військова частина НОМЕР_1 не провела службове розслідування відносно позивача, а лише переклала на нього матеріальну відповідальність без доведення вини.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 12.06.2024 у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону (а.с. 11-12).

На підставі рапорту командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (вх № 469 від 07.04.2024) наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 № 886 було наказано призначити проведення службового розслідування до 27.04.2024 старшому лейтенанту ОСОБА_3 , заступнику командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 без зброї (неприбуття з ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 28.11.2023 солдатом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 74-76).

За результатами службового розслідування складено акт, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 26.04.2024, згідно висновків якого (а.с. 61-73):

- старшого солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що самовільно залишив частину з 28.11.2023;

- начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 внести до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2024 № 97 такі зміни: старшого солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який перебував у військовій частині НОМЕР_2 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_1 на лікуванні з 28.11.2023 вважати таким, що самовільно залишив військову частину (не прибув до розташування підрозділу на лінії бойового зіткнення) з 28.11.2023;

- відповідно до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ, за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , капітана військової-служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди відповідно до довідки - розрахунок про переплату грошового забезпечення № 533 від 24.04.2024 на загальну суму - 84622,08 грн. (вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні 08 коп.);

- начальнику фінансово - економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

старшому солдату військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 №260 пункту 15 розділу 1, призупинити виплату грошового забезпечення з 28.11.2023;

занести до книги грошових стягнень та нарахувань суму збитків, що підлягає стягненню з капітана військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у розмірі 84622,08 грн. (вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні 08 коп.);

здійснювати стягнення суми завданої шкоди із грошового забезпечення капітана військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ;

капітану військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 пункту 5 розділу XVI, позбавити премії в повному обсязі за квітень 2024 року.

Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 27.04.2023 № 570, яким наказано, зокрема (а.с. 96-100):

- відповідно до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ, за шкоду завдану державі в особі військової частини НОМЕР_1 , капітана військової-служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності в розмірі заподіяної шкоди відповідно до довідки - розрахунок про переплату грошового забезпечення № 533 від 24.04.2024 на загальну суму - 84622,08 грн. (вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні 08 коп.);

- начальнику фінансово - економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 : занести до книги грошових стягнень та нарахувань суму збитків, що підлягає стягненню з капітана військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у розмірі 84622,08 грн. (вісімдесят чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні 08 коп.); здійснювати стягнення суми завданої шкоди із грошового забезпечення капітана військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до ст. 13 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ; капітану військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 пункту 5 розділу XVI, позбавити премії в повному обсязі за квітень 2024 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, відповідно до яких, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Згідно статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, серед іншого: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Статтею 111 Статуту встановлено, що командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства. Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Згідно статті 112 Статуту командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний, серед іншого: підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; знати військове звання, прізвище, строк служби, посаду чи спеціальність, родинний стан, ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця роти (корабля), постійно проводити з ними індивідуально-виховну роботу; вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти (корабля), знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів.

Пунктом 13 розділу ХІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 передбачено, що командири відділень, взводів, рот, батарей, відповідних їм підрозділів, а також командири підрозділів і служб кораблів (суден) усіх рангів зобов`язані: перевіряти наявність особового складу перед початком маршу, під час привалів і після їх завершення, перед початком бойових дій, під час бойових дій і після них; незалежно від обставин знати про кожного військовослужбовця, що вибув зі строю: причину вибуття, коли, де, за яких обставин це трапилося; щодня і після кожного бою доповідати своєму безпосередньому командиру про наявність і втрати особового складу.

Відповідно до пункту 16 розділу ХІІ вказаної Інструкції персональний облік особового складу, який вибув зі строю через загибель (смерть), поранення, хворобу та з інших причин, у підрозділах військових частин ведеться у такому порядку:

у відділенні та взводі - про всіх військовослужбовців, що вибули зі строю, командири відділень і взводів доповідають своєму безпосередньому командиру (керівнику) щодня в ході бою і після перевірки наявності особового складу після бою;

у роті (батареї), окремому підрозділі - на всіх військовослужбовців, що вибули зі строю, складається іменний список особового складу, який вибув зі строю (додаток 59). Іменний список особового складу, який вибув зі строю, щоденно подається командиру батальйону (дивізіону), до штабу військової частини;

у батальйоні (дивізіоні, ескадрильї) - на підставі даних іменних списків особового складу, який вибув зі строю рот (батарей) і окремих підрозділів, про втрати особового складу, звірені з даними медичних підрозділів військової частини, складається загальний іменний список особового складу, який вибув зі строю, на особовий склад батальйону (дивізіону, ескадрильї), який разом із добовою відомістю щодня надається до штабу військової частини.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частинами першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність. Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць. Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до обмеженої матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Як вже було встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 № 886 було наказано призначити проведення службового розслідування до 27.04.2024 старшому лейтенанту ОСОБА_3 , заступнику командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 без зброї (неприбуття з ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 28.11.2023 солдатом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Так, в акті службового розслідування зафіксовано, що згідно направлення № 6091 від 26.11.2023 старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вибув 28.11.2023 із розташування 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 до військового шпиталю військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби.

05.04.2024 близько 20:00 під час звірки з медичним закладом було встановлено, що старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 у стаціонарному відділенні не перебував. Військовослужбовець на телефоні дзвінки не відповідав, місцезнаходження встановити не вдалося, тобто старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 вважається таким, що самовільно залишив частину з 28.11.2023.

Крім того, службовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 352 від 08.12.2023 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , командир стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 вважається таким, який увільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 08.12.2023 (а.с. 88).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 97 від 06.04.2024 старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважається таким, який перебував у військовій частині НОМЕР_2 (лікарняний заклад територіальної госпітальної бази) АДРЕСА_1 на лікуванні з 28 листопада 2023 року та таким, що самовільно залишив військову частину (не прибув до розташування підрозділу на лінії бойового зіткнення) з 05 квітня 2024 року (а.с. 89).

Службовим розслідуванням встановлено, що внаслідок неналежного контролю за особовим складом та несвоєчасної доповіді за фактом самовільного залишення розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_2 , який утримується у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , відповідно до довідки-розрахунок від 24.04.2024 № 533 було допущено переплату грошового забезпечення за період з 01.11.2023 по 31.03.2024 на загальну суму - 84622,08 грн.

Виходячи з матеріалів службового розслідування вина капітана військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 виражається в формі недбалості, шляхом неналежного контролю за особовим складом.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків у сумі 84622,08 грн.

При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_2 з 08.12.2023 був увільнений від займаної посади і зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Тобто, з вказаної дати ОСОБА_2 не знаходився у підпорядкуванні ОСОБА_1 , а тому відповідачем не доведено неналежне виконанням позивачем службових обов`язків у вказаний період.

Водночас, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця, тобто позивача. Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця.

Також суд звертає увагу, що відповідачем в акті службового розслідування зазначено вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, а саме статті 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які стосуються відповідальності та обов`язків командира взводу (групи, башти), натомість позивач займає посаду командира роти, відповідальність та обов`язки якого визначаються статтями 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Натомість, акт службового розслідування не містить посилань на будь-які норми статей 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які були порушені позивачем.

Також, суд звертає увагу, що службове розслідування за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2024 № 886 було наказано провести старшому лейтенанту ОСОБА_3 , заступнику командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зокрема, відносно ОСОБА_1 , який займає посаду командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, тобто відносно свого прямого начальника, що прямо заборонено частиною другою статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про протиправність висновків Військової частини НОМЕР_1 про необхідність притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності через те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню, не вказано вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено позивачем, а також порушено порядок проведення службового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 570 від 27.04.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 84622,08 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 10000,00 грн. суду було надано договір про надання правової допомоги від 10.05.2024, акт виконаних робіт від 27.05.2024, квитанцію до прибуткового касового ордеру, ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15-19).

Відповідач в відзиві на позовну заяву заперечував щодо витрат на правову допомогу, вказав, що справа є незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом є неспівмірним з заявленими вимогами.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Дана справа не потребувала значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки позовної заяви до суду.

Щодо інших посилань представника відповідача в частині стягнення витрат на правову допомогу, то суд не бере їх до уваги з огляду на їх необґрунтованість.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 570 від 27.04.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності в розмірі 84622,08 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.07.2024.

Суддя Наталія БАРГАМІНА