Справа № 320/42639/23
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року № 320/42639/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування строкової військової служби в збройних силах СРСР 2 роки 1 місяць 14 днів, навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 10 місяців 28 днів, стажу (досвіду ) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення 2 роки 2 місяці 16 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді половину строку навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1987 року по 28.06.1991 року, що становить 1 рік 10 місяців 28 днів, період проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 11.05.1983 по 25 06.1985 року, що становить 2 роки 1 місяць 14 днів, стаж (досвід) роботи ( професійної діяльності) судді у сфері права, з 09.01.1996року по 30. 01.1998 року, що становить 2 роки 2 місяці 16 днів, тобто стаж в сукупності становить 6 років 2 місяць 27 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 80 % суддівської винагороди судді, починаючи з 03.08.2023 року та зарахувати на поточний рахунок позивача відкритий у банківській установі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно, всупереч чинному законодавству, не враховано до стажу, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, 6 років 1 місяць 04 днів, які складаються з строкової військової служби в збройних силах СРСР 2 роки 1 місяць 15 днів, половина строку навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 10 місяців 29 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) які вимагались законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення 2 роки 22 днів. Вказане призвело до зменшення відсотку грошового утримання позивача із 80% до 68%.

Стверджує, що стаж судді рахується з дня обрання на посаду судді вперше. Іншого чинним законодавством не передбачено. В той-же час, відмовляючи у здійсненні перерахунку, відповідач визнає факт, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував та просив суд задовольнити позов.

Позивач, в свою чергу, подав відповідь на відзив у якій підтимав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.08.2023 №761/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Зі змісту вказаного Рішення від 01.08.2023 №761/0/15-23 вбачається, що позивач має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя».

Наказом В.о. голови Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2023 року № 165 -к позивача відраховано зі штату судді Північного апеляційного господарського суду у зв`язку зі звільненням у відставку.

Позивач 09.08.2023 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді. До заяви було надано, у тому числі, розрахунок стажу судді який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якого до цього стажу зараховано такі періоди як:

- строкова військова служба в збройних силах СРСР 2 роки 1 місяць 15 днів;

- навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 10 місяців 29 днів;

- стажист Дарницького районного народного суду м. Києва 2 місяці;

- стажист Дніпровського районного суду м. Києва 14 днів;

- в.о. судді Дніпровського районного суду м. Києва 1 рік 8 місяців 18 днів;

- суддя Дніпровського районного суду м. Києва 2 роки 6 місяців 1 день;

- юрисконсульт Представництва американської фірми «Фрі Трейд Юніон інститут США» в Києві 1 рік 4 місяці 12 днів;

- провідний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи АКБ «Правекс-Банк» 8 місяців 10 днів;

- суддя арбітражного (господарського) суду Київської області 3 роки 10 місяців 22 днів;

- суддя Вищого господарського суду України 16 років 9 місяців;

- суддя Київського апеляційного господарського суду 2 місяці 17 днів;

- суддя Північного апеляційного господарського суду 4 роки 7 місяців 20 днів.

Загальний стаж судді, відповідно до наведеного розрахунку, становить 36 років 8 днів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 52 від 18.08.2023 позивачу призначено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 68% суддівської винагороди. Відповідачем зазначено, що стаж, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, становить 29 років 8 місяців 19 днів.

Як вказує позивач, такий стаж як 36 років 8 днів дає йомук право на відставку та отримання довічного грошового утримання суддя у відставці та надає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди.

02.10.2023 позивача звернувся до відповідача з заявою про врахування цих періодів.

Листом-відповіддю від 12.10.2023 № 34725-35565/г-02/8-2600/23 ГУ ПФУ в м. Києві повідомлено про відсутність правових підстав для зарахування інших, окрім перебування на посаді судді, періодів до стажу, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання. Відмова вмотивована тим, що відповідно до положень ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено збільшення розміру щомісячного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи лише на посаді судді та посадах, вказаних у ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 14 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.

На час виходу у відставку та призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402 (далі - Закон №1402-УІІІ).

Згідно з вимогами частини першої статті 137 Закону 1402 -VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного суду України, члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входять до його складу.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини другої статті 137 Закону №1402-УП1 (у чинній редакції) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначається законом та надає право для призначення на посаду судді.

Судом встановлено, що на час покладення у 1991 році на позивача обов`язків народного судді Дніпровського районного суду міста Києва був чинним Закон СРСР від 4 серпня 1989 року № 328-1 «Про статус суддів в СРСР», яким не регламентувалося питання обчислення стажу, що давав право на відставку судді, оскільки статтею 10 вказаного Закону було встановлено, що судді всіх суддів обираються строком на десять років.

Право судді на відставку було визначено частиною першої статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року 2862-ХІІ «Про статус суддів», чинний на час обрання ОСОБА_1 . Рішенням Київської міської ради народних депутатів від 2 липня 1993 року народним суддею Дніпровського районного суду міста Києва. Вказаною нормою було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, пропрацювавши загалом 4 роки 2 місяці 26 днів, включаючи виконання обов`язків народного судді, звільнився із займаної посади судді за власним бажанням, після чого з 9 січня 1996 року по 20 січня 1998 року обіймав посаду юрисконсульта.

Указом Президента України від 20 січня 1998 року № 36/98 ОСОБА_1 було призначено суддею у межах п`ятирічного строку на посаду судді арбітражного суду Київської області.

Стаж роботи на посаді судді, у тому числі під час виконання обов`язків народного судді Дніпровського районного суду міста Києва, становить 29 років 8 місяців 19 днів.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду питання обчислення стажу роботи певної особи на посаді судді, а саме день її призначення (обрання) на посаду, не передбачав можливості одночасного використання декількох різних дат для цієї мети (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 9901/382/18).

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що, на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді вперше законодавство не передбачало права судді на відставку та відповідно, не регламентувало питання обчислення стажу, який дає право на відставку.

Отже, для мети визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи, необхідно враховувати дату обрання суддею безстроково

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 990/328/18.

Враховуючи практику Верховного Суду, відсутність законодавства, яке передбачало б право судді на відставку, на час покладення на ОСОБА_1 вперше виконання обов`язків судді, приймаючи до уваги факт звільнення позивача з посади судді за власним бажанням, а також наявність на момент повторного призначення позивача на посаду судді відповідного законодавства, що регулює питання відставки судді, для визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи необхідно враховувати дату призначення ОСОБА_1 суддею відповідно до Указу Президента України від 20 січня 1998 року № 36/98 у межах п 'ятирічного строку на посаду судді арбітражного суду Київської області.

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді арбітражного суду визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося статтею 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), частиною першою якої встановлено, зокрема, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 42682-ХІІ, зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, шо дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зокрема, зараховується час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР.

При цьому був чинним Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», абзацом другим статті 1 якого встановлено, зокрема, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» № 865 від 03.09.2005 року передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року за № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 8 червня 1995 року № 1 К/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Вказаний Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента країни від 10 липня 1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням Конституції України 28 червня 1996 року. Відповідно до пункту 1 розділу XV Перехідні положення Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності Конституції України, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає Укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Із копій документів, доданих ОСОБА_1 до заяви про призначення довічного грошового утримання, вбачається, що ОСОБА_1 із 11 травня 1983 року по 29 червня 1985 року проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії, а з 1 вересня 1987 року по 27 червня 1991 року навчався за денною формою в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство».

Наявність у ОСОБА_1 вказаного стажу підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .

Отже, період проходження строкової служби (2 роки 1 місяць 15 днів), а також половина строку навчання у вищому навчальному закладі (1 рік 10 місяців 28 днів) підлягають зарахуванню до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку.

Такий висновок ґрунтується на аналізі чинного законодавства, та узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у Постановах від 6 березня 2018 року у справі №308/6593/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17 від 28 листопада 2019 року у справі № 428/3117/17.

Крім того, частиною другою статті 137 Закону № 1402-УШ (у чинній редакції) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-УІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-УШ, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Отже, на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді арбітражного суду Київської області питання організації та діяльності арбітражного суду регулювалося Законом України від 4 червня 1991 року № 1142-ХІІ «Про арбітражний суд», статтею 22 якого було, зокрема передбачено, що право на зайняття посади судді арбітражних судів областей має громадянин України, який досяг на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше п`яти років.

Як вбачається з наданих Головному управлінню пенсійного Фонду України в м. Києві документів до заяви про призначення довічного грошового утримання, після здобуття 27 червня 1991 року вищої юридичної освіти до моменту призначення суддею арбітражного суду Київської області з 1 серпня по 1 жовтня 1991 року ОСОБА_1 був зарахований стажером Дарницького районного суду міста Києва, з 1 по 7 жовтня 1991 року переведений стажером Дніпровського районного суду міста Києва, а з 7 жовтня 1991 року по 2 липня 1993 року виконував обов`язки народного судді Дніпровського районного суду міста Києва, з 2 липня 1993 року по 3 січня 1996 року перебував на посаді народного судді (Законом України від 24 лютого 1994 року № 4017-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про судоустрій Української РСР» районні ( міські) народні суди реорганізовано в районні (міські) суди, з 9 січня 1996 року по 3 травня 1996 року обіймав посаду координатора (юрисконсульта) представництва американської фірми «Фрі Трест Юніон інститут США» в Києві, з 3 травня 1996 року по 20 травня 1997 року перебував на посаді координатора юридичних програм представництва американської фірми «Фрі Трест Юніон інститут США» в Києві, а з 21 травня 1997 року по 20 січня 1998 року обіймав посаду юрисконсульта Акціонерного комерційного банку «Правекс Банк».

Про необхідність врахування цього стажу свідчить також правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 30.05.2019 року у справі 9901/805/18, аналогічна за змістом постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 9901/302/19.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, погодившись з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вказала, що частину 2 статті 137 Закону України № 1402-УШ (в редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагається законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на їх посаду.

Наведене в сукупності свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді період проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР, навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е Дзержинського, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Крім того, Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, визначено форму Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначається стаж, що дає право на відставку і призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складений Північним апеляційним судом відповідно до згаданого Порядку, підписаний Головою Північного апеляційного суду, скріплений печаткою та поданий позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У даному розрахунку вказано, що стаж позивача, як судді, станом на день видання наказу про відрахування зі штату суду становить 36 років 8 днів. Цей документ ніким не оспорений, не скасований, є чинним.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що розмір щомісячного утримання позивача підлягає збільшенню на 12% та має становити 80% суддівської винагороди, а не 68%, як помилково вказує відповідач.

На переконання суду, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою Радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийняття рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі 428/4671/17, від 1 жовтня 2018 року у справі 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі 686/10100/15-а.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві безпідставно не враховано при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 період проходження військової строкової служби в кількості 2 роки 1 місяць 14 днів, навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі що становить 1 рік 10 місяців 28 днів. Стаж (досвід) роботи(професійної діяльності), 2 роки 2 місяці 16 дні, що в сукупності становить 6 років 2 місяць 27 дня та зменшено його розмір на 12%, тобто вчинено протиправні дії.

Отже, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норма національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставності заяви» за Конвенцією. Засіб захисту, шо вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його виконання не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави, (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Зважаючи на викладене, суд вважає, «ефективним засобом правового захисту» в розумінні ст. 13 Конвенції є визнання протиправним дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 , зобов`язання зарахувати до стажу, строк неврахований при призначенні довічного грошового утримання, шо становить 6 років 2 місяць 27 днів та здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, у позові позивач просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Суд звертає увагу, що відповідно статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлення судового контролю є правом суду.

У даному випадку, позивачем не доведено, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду.

Більш того, відповідно до положень статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про виконавче провадження" законодавчо забезпечена можливість позивача, як стягувача, на ефективне примусове виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 1075,00 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1075,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в частині неврахування строкової військової служби в збройних силах СРСР 2 роки 1 місяць 14 днів, навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 10 місяців 28 днів, стажу (досвіду ) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення 2 роки 2 місяці 16 днів.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ) зарахувати до стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), який дає право на щомісячне грошове утримання судді половину строку навчання на денному відділені Української академії ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1987 року по 28.06.1991 року, що становить 1 рік 10 місяців 28 днів, період проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 11.05.1983 по 25 06.1985 року, що становить 2 роки 1 місяць 14 днів, стаж (досвід) роботи ( професійної діяльності) судді у сфері права, з 09.01.1996року по 30. 01.1998 року, що становить 2 роки 2 місяці 16 днів, тобто стаж в сукупності становить 6 років 2 місяць 27 днів.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ) здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 80 % суддівської винагороди судді, починаючи з 03.08.2023 року та зарахувати на поточний рахунок позивача відкритий у банківській установі.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1075,00 грн. (одна тисяча сімдесят п`ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.