Справа № 420/20606/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Будігай Олександр Васильович, звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненадання ОСОБА_1 письмової інформації про нараховані суми, належні при його звільненні 27.06.2022 зі служби в поліції, за період часу з 27.07.2022 по день подачі до суду заявленого адміністративного позову;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області надати ОСОБА_1 письмову інформацію про нараховані суми, належні при його звільненні 27.06.2022 зі служби в поліції;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суми належні йому при звільненні 27.06.2022 зі служби в поліції на загальну суму 391052,86 гривень, з яких: 6054,75 гривень - сума неправомірно стягнутих з грошового забезпечення за період проходження служби в поліції; 30082,21 гривень - сума нарахованого грошового забезпечення, проте фактично не виплаченого за період проходження служби в поліції; 45345,00 гривень - сума недорахованої грошової компенсації у день його звільнення 27.07.2022 за 22 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період часу з 01.01.2022 до дня звільнення; 309570,90 гривень - сума грошової компенсації за 109 (сто дев`ять) календарних дня невикористаних щорічних та додаткових оплачуваних відпусток за період часу з 07.11.2015 до дня звільнення;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 втрат частини своїх доходів через порушення встановлених строків їх виплати, внаслідок затримки їх виплати на один і більше календарних місяців, відповідно положень ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в сумі 52959,08 гривень за період часу з 28.08.2022 по 27.06.2024;

на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 22515,35 гривень штрафних санкцій у вигляді 3%-річних;

на підставі ст.117 КЗПП України стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою від 08.07.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.07.2024 до суду від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшло клопотання, у якому останній зазначає, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Просить залишити позовну заяву без розгляду.

Встановивши після відкриття провадження у справі, що позовна заява не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою від 22.07.2024 вказаний позов залишено без руху з надання позивачу строку на усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Вказана ухвала про залишення позовної заяви без руху доставлена представнику позивача до електронного кабінету 22.07.2024 о 23:00 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

На виконання ухвали суду від 22.07.2024 представник позивача надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду представник позивача зазначає, що позивач про порушення свої прав дізнався при отриманні листа ГУНП в Одеській області від 29.03.2024 № Т-122, тобто строки звернення до суду з позовною заявою, передбачені ч. 2 ст. 233 КЗпП України, дотримані.

Також позивач тривалий час через фактичне своє проживання, неможливість його залишення через наявні захворювання, наявність війни між росією та Україною, а також будучи обмеженим у своєму пересуванні через вказані обставини, не міг скористатися сторонньою професійною правничою допомогою для складання правової позиції у своїй справі, з метою в подальшому складання необхідного адміністративного позову та направлення його до Одеського окружного адміністративного суду. Вказані обставини свідчать про фактичне звернення позивача до суду з адміністративним позовом до відповідача лише 27.06.2024, виключно з поважних причин, які не залежали від волі позивача.

Позивач просить постановити ухвалу про продовження розгляду цієї справи.

Дослідивши вказану заяву, суддя приходить до такого.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.07.2022 № 1285о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 27.07.2022.

Таким чином, спірні правовідносини виникли вже під час дії норм статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX.

05.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати довідку про грошове забезпечення за період проходження служби в поліції з 07.11.2015 по 27.07.2022 на посадах в ГУНП в Одеській області.

На запит позивача ГУНП в Одеській області надало витяги з особової картки за період з листопада 2015 року по вересень 2022 року (лист від 03.07.2023 №14/Т-334).

Первісною вимогою у цьому випадку є визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо надання/ненадання/надання в неповному обсязі письмової інформації про нараховані суми грошового забезпечення при звільненні та стягнення таких сум.

Інші позовні вимоги є похідними, оскільки в повному обсязі залежить від вирішення первісних позовних вимог.

При цьому, строк звернення до суду із первісними вимогами обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

У даному випадку строк звернення до суду має обраховуватися з дня отримання листа ГУ НП в Одеській області від 03.07.2023 №14/Т-334.

До суду позивач звернувся 28.06.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 27.06.2024), тобто з пропуском строку звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Визначення законодавцем строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Згідно сталої та послідовної судовою практикою підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність тих обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, тобто які об`єктивно та істотно перешкоджали б зверненню до суду та не залежали б від волевиявлення особи.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення відповідних процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися тільки такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи або суб`єкта владних повноважень, що звернулися з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Твердження позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа від 29.03.2024 № Т-122 не відповідає дійсності. Судом встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався при отриманні листа ГУ НП в Одеській області від 03.07.2023 №14/Т-334.

Відповідь відповідача від 29.03.2024 № Т-122 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо позивач без зволікань та протягом розумного строку не вчиняв активних дій щодо отримання відповідної інформації, тощо.

Додатково суддя зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Посилання представника позивача на ведення на території України воєнного стану є необґрунтованим, з огляду на таке.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Загальний підхід до оцінки поважності причин пропуску строків повинен передбачати не просто посилання на воєнний стан, а доведення перешкоди для своєчасного здійснення процесуальних прав.

Посилання представника позивача на систематичне проходження позивачем курсів лікування як на поважну причину пропуску строків звернення до суду суд вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач проходив курси лікування з 22.08.2023 по 01.09.2023 в ДУ «ТМО МВС України по Одеській області, з 15.03.2024 по 19.03.2024 в КНП «Іванівський медичний центр», з 01.04.2024 по 05.04.2024 в КНП «Іванівський медичний центр», з 16.04.2024 по 26.04.2024 в КНП «Савранська лікарня, з 04.06.2024 по 08.06.2024 в КНП «Іванівський медичний центр».

21.05.2024, 22.05.2024, 19.06.2024 звертався за медичною консультацією до Радісненської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини.

Про порушення своїх прав позивач дізнався при отриманні листа ГУ НП в Одеській області від 03.07.2023 №14/Т-334.

Таким чином, проходження лікування в зазначені періоди не може бути розцінене як поважна причина пропуску строку звернення до суду, оскільки з моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та до моменту звернення до суду пройшов майже рік, а періоди лікування тривали з 22.08.2023 по 01.09.2023, з 15.03.2024 по 19.03.2024, з 01.04.2024 по 05.04.2024, з 16.04.2024 по 26.04.2024, з 04.06.2024 по 08.06.2024.

Відсутність у місці постійного проживання позивача осіб, які за своїм фахом мають можливість здійснювати представництво в Одеському окружному адміністративному суді та наділення адвоката Будігая Олександра Васильовича діяти від імені та в інтересах позивача не є тими обставини, які були чи об`єктивно є непереборними.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що обов`язок кожного громадянина знати законодавство закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.

Тому, на переконання суду, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушенні його права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства, він повинен знати, що згідно з приписами КАС України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

Таким чином, суд зауважує на ненаведенні позивачем обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних обставин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, частиною 4 статті 240 КАС України передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Враховуючи вищевикладене вказаний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч. 1 ст. 240, 243, 248 КАС України,

ухвалив:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Роз`яснити позивачу, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє його права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.С. Пекний