Справа № 554/4404/24
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 554/4404/24
Провадження №2-а/548/11/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліціїї України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серія БАД № 501109 від 16.04.2024 року,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Мотивує позов тим, що постановою серії БАД № 501109 від 16.04.2024 року на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., за те, що 16.04.2024 року о 21 год. 57 хв. в м.Полтава на регульованому перехресті вул.Європейська та вул.Степового Фронту керуючи транспортним засобом Hyundai Tucson державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив розворот на заборонний червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 Е ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.122 ч.2 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з`ясування обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та не підтвердженна відповідними доказами.

Тому позивач просить скасувати постанову та стягнути з відповідача судовий збір.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 24.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін у справі за цим адміністративним позовом.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився.

У судове засідання представник відповідача Департаменту патрульної поліціїї України Каліновська О.Г. не з`явилася, подала відзив на позов в якому просила відмовити в задоволенні позову, так як вина позивача доводиться відповідними відеозаписами і при складенні оскаржуваної постанови працівник поліції дотримався всіх вимог законодавства.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 просить задоволити позов так як відсутні докази, того що саме він вчинив відповідне правопорушення, так як на відеозаписі не видно днз транспортного засобу, який порушив ПДР України

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Тому з метою уникнення затягування розгляду справи неподання відповідачами відзивів на позов без поважних причин кваліфікується судом, як визнання позову та відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд має право розглядати справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постановисерії БАД № 501109 від 16.04.2024 року вбачається, що позивач 16.04.2024 року о 21 год. 57 хв. в м.Полтава на регульованому перехресті вул.Європейська та вул.Степового Фронту керуючи транспортним засобом Hyundai Tucson державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив розворот на заборонний червоний сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 Е ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.122 ч.2 КУпАП та на підставі даної норми на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно зі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України щодо принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, суть частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач- суб`єкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій.

Разом з тим, у матеріалах справи, як доказ щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржувана постанова.

Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки прийнята на підставі узагальнення та оцінки суб`єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 30.05.2018р. по справі №337/3389/16-а, яка в силу ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Щодо доводів представника відповідача про наявність належного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме відеозапису з відеореєстратора, суд вважає його безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Ч.1 ст.74 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням порядку встановленого законом, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення і як наслідок, в силу вище зазначених положень ч.1,2 ст.74 КАС України, даний доказ є недопустимим.

А тому суд наданий відповідачем відеозапис IMG_0035 на DVD диску - відеозапис з відеореєстратора до уваги не приймає, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення не містить посилань (серійного номеру) на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Крім того даним відеозаписом зафіксовано транспортний засіб, який порушив ПДР України, на якому не видно державний номерний знак і який неможливо ідентифікувати, як такий, що ним керував позивач.

Аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі № 592/5576/17, від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 р. у справі № 524/7184/16-а».

Водночас відеозапис з нагрудної камери поліцейського export-h6b6v_join_001 не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, а також в постанові не наведено доказів, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, у справі відсутні докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.

Дотримання усіх вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративних справ належними доказами не підтверджено. Відтак, належного виконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішення відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченогост.ст.122 ч.2 КУпАПне доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем інспектором передчасно, без дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передувала б ухваленню постанови, тобто не у відповідності до вимог ст. ст. 279, 283 КУпАП.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає відшкодуванню витрати зі сплати судового збору у розмірі 605, 60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Полтавській області ДПП Національної поліції України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 251, 257, 258, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 6,9, 20, 77, 78, 90, 209, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліціїї України про скасування постанови про адміністративне правопорушення серія БАД № 501109 від 16.04.2024 року задоволити.

Скасувати постанову серії БАД № 501109 від 16.04.2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень, складену поліцейським 2 взводу роти ТОР Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Чеш Віталієм Анатолівйовичем.

Закрити провадження по адміністративній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліціїї України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом 10 днів до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники процесу:

Позивач - ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

Відповідач Департамент патрульної поліціїї України, , (місцезнаходження м.Київ, вул.Федора Ернеста, 3);

Представник відповідача Каліновська Олеся Григорівна, адренса с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області, вул.Європейська, 2-В.

Повне рішення складено 26.07.2024 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна