Справа № 420/12736/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12736/24

Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту ухвали суду

1 інстанції: 15.05.2024 року;

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті надбавки у розмірі 50% до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень, за період служби в поліції з 13.08.2021 по 15.12.2022;

зобов`язати Ліквідаційну комісію Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України нарахувати та виплатити надбавку у розмірі 50% до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень, за період служби в поліції з 13.08.2021 по 15.12.2022;

визнати протиправними дії Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України щодо ненадання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 13.08.2021 по 30.11.2022;

зобов`язати Ліквідаційну комісію Департаменту боротьби з наркозлочинністю Національної поліції України виготовити довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 13.08.2021 по 30.11.2022, з включенням до неї сум надбавки у розмірі 50% до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень в період служби в поліції з 13.08.2021 по 30.11.2022;

визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо ненадання довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.12.2020 по 12.08.2021;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виготовити довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.12.2020 по 12.08.2021.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Встановлено позивачці строк у п`ять днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків, викладені в ухвалі, шляхом надання документів, що підтверджують усунення викладених в ухвалі недоліків.

Вирішуючи питання стосовно можливості відкриття провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції зауважив на тому, що про порушення свого права на отримання надбавки у розмірі 50% до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень в період 13.08.2021 по 15.12.2022, позивачка повинна була дізнатися кожного разу при отриманні грошового забезпечення, яке виплачується щомісячно. Однак, з позову не вбачається та позивачкою не обґрунтовуються причини вжиття нею заходів на реалізацію своїх прав лише після звільнення зі служби у грудні 2022 року та із значним проміжком часу після звільнення.

Оскільки позивачкою порушено шестимісячний строк звернення із цим позовом і питання про поновлення процесуального строку нею не ставиться, суд у своїй ухвалі вказав на необхідність усунення встановлених недоліків.

03.05.2024 року ОСОБА_1 на виконання вимог суду першої інстанції подала заяву про поновлення строку звернення із цим адміністративним позовом.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка зазначила, що з метою перевірки складових свого пенсійного забезпечення вона у січні 2024 року зверталась до територіального управління пенсійного фонду із відповідним запитом. З одержаної в кінці січня 2024 року відповіді позивачка дізналась про не здійснення їй у період проходження служби надбавки до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень. В подальшому позивачка звернулась до відповідача із заявою про здійснення нарахування і виплати додаткового виду грошового забезпечення, однак у задоволенні цих вимог їй було відмовлено. Таким чином, посилаючись на положення статті 233 КЗпП України та статті 122 КАС України, зазначала про дотримання нею строку звернення із позовом, оскільки відповідні дії нею вчинено у визначений термін з моменту, коли вона дізналась про порушення своїх прав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачці без розгляду.

Повертаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваним у цій справі є питання правильності нарахування позивачці грошового забезпечення, яке є періодичним платежем. Виходячи з характеру спірних додаткових видів грошового забезпечення, суд першої інстанції вказав на те, що позивачка мала реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення грошового забезпечення, з яких складових воно складається, як обраховано та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий розрахунок.

Також, суд першої інстанції врахував, що з 19.07.2022 року, а саме з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ, статтею 233 КЗпП України передбачено, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, до суду особа може звернутись у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Також, у зв`язку із внесеними змінами, стаття 233 КЗпП України не містить норми, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

З огляду на те, що з дня отримання грошового забезпечення позивачка вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів, однак із позовом до суду звернулась в квітні 2024 року, тобто із пропуском встановленого КЗпП України тримісячного строку, а об`єктивність перешкод у своєчасному вчиненні відповідних процесуальних дій не знайшла свого обґрунтованого підтвердження, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність повернення позивачці позовної заяви без розгляду на підставі статті 123 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням процесуального законодавства, що регулює спірне питання, та обставинам справи і помилково залишено поза увагою те, що за загальним правилом строк звернення із адміністративним позовом обчислюється з дня, коли особи дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатись, а не обов`язок особи дізнатись про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення певних дій і не було перешкод для того, щоб дізнатись про те, яке рішення прийнято або які дії вчинено; рішення скеровано на її адресу з поштовим повідомленням, яке вона відмовилась отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання тощо.

При цьому, з метою встановлення складових свого пенсійного забезпечення апелянтка у січні 2024 року зверталась до управління пенсійного фонду із відповідним запитом, відповідь на який і свідчила про порушення її прав та інтересів на належне грошове забезпечення. Дізнавшись у такий спосіб про порушення своїх прав та інтересів, позивачка (апелянтка) у визначений статтею 233 КЗпП України звернулась до адміністративного суду за захистом, а тому у суду першої інстанції не виникло правових і обґрунтованих обставин для повернення позовної заяви без розгляду.

Відзив та пояснення на апеляційну скаргу від відповідачів та третьої особи у визначений апеляційним судом строк не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вказані положення Конституції України кореспондуються із приписами частини 1 статті 5 КАС України, згідно яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Слід також, зазначити, що з 19.07.2022 року, а саме у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ, статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Починаючи з 19.07.2022 року, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Частинами 1, 2 вказаної статті КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п. 1 ст. 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Виходячи з обставин цієї справи, предметно адміністративний позов можна поділити на наступні спірні питання щодо:

1) протиправності бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачці надбавки у розмірі 50% до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень за період служби в поліції з 13.08.2021 по 15.12.2022;

2) протиправності відмови відповідача у наданні довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 13.08.2021 по 30.11.2022;

3) протиправності відмови відповідача у наданні довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.12.2020 по 12.08.2021.

Стосовно першого випадку спірного питання слід враховувати, що матеріали адміністративної справи не містять даних стосовно повідомлення відповідачем у період проходження служби позивачкою про призначення їй виплати надбавки до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень за службу в поліції з 13.08.2021 року по 15.12.2022 року або ж про скасування таких додаткових видів грошового забезпечення у цьому періоді.

Про відсутність у складі грошового забезпечення вказаних додаткових видів грошового забезпечення позивачка дізналась з одержаних 27.01.2024 року на її звернення відомостей про додаткові щомісячні види грошового забезпечення, що враховуються у розрахунку пенсії (лист органу пенсійного фонду від 22.01.2024 року №1500-0203-8/11168).

Інші дані, які б свідчили про обізнаність позивачки в установленому порядку про всі складові грошового забезпечення та фактичну їх виплату у період проходження служби, матеріали адміністративної справи не містять.

З наведеного слідує передчасність підстав для врахування судом лише самого факту одержання у спірному періоді позивачкою грошового забезпечення, а саме факту, підтверджуючого високу вірогідність можливості позивачки дізнатись про всі складові виплат і, відповідно, можливе порушення прав та інтересів на належне грошове забезпечення.

Як наслідок, не можна вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування до цих вимог наслідків порушення строку звернення до суду, встановленого у частині 2 статті 122 КАС України.

Одночасно, повертаючись до обставин цієї справи, апеляційний суд враховує, що оспорюваною у цій справі є також відмова відповідачів у наданні позивачці довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням індексації, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 13.08.2021 по 30.11.2022 та з 01.12.2020 по 12.08.2021.

Матеріали адміністративної справи свідчать про те, що позивачка вживала заходи щодо одержання відомостей про запитувані дані складових грошового забезпечення, починаючи з грудня 2023 року. Однак, зміст подальших відповідей на звернення свідчить про не одержання позивачкою позитивного результату та задоволення її вимог.

Виходячи з положень частини 2 статті 122 КАС України, позивачка має право оспорити такі неправомірні, на її думку, дії відповідачів протягом шестимісячного строку. Водночас, залишаючи позов без розгляду і в цій частині, судом першої інстанції необґрунтовано, яким чином позивачка порушила цей строк, звернувшись до суду із цими позовними вимогами 23.04.2024 року.

Відтак, колегія суддів не може погодитись із правильністю висновків суду першої інстанції про недотримання позивачкою строку звернення із цим адміністративним позовом та про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Разом з цим, не підлягають задоволенню вимоги апелянтки про вирішення судом апеляційної інстанції питання про прийняття позову та відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки відповідно до положень 171 КАС України такі повноваження віднесено процесуальних функцій суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 320, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - скасувати.

Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусяна

О.В. Яковлєва