Справа № 500/2862/24
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/2862/24

31 липня 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків нанесених державі

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути завдану шкоду державі (безпідставно набуті кошти в розмірі 301991,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач під час проходження служби отримав речове майно, строк носіння якого не закінчився, вартість (з врахуванням зносу) якого становить 8904,39 грн. Також відповідачу неправомірно нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення в період з 17 серпня 2022 року по 01 травня 2023 року, оскільки відповідач самовільно залишив військову частину. Залишок до утримання з солдата ОСОБА_1 складає 301991,46 грн.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного без повідомлення учасників справи. Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу за адресою АДРЕСА_1 , яка ним отримана 21.05.224, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За наведених обставин суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд цієї адміністративної справи.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відзиву у встановлений судом строк до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.10.2021 №223, солдата за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 27 жовтня 2021 року №282-РС на посаду гранатометника 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, який прибув з другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , з 27 жовтня 2021 року зарахувати до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 27 жовтня 2021 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

За період проходження служби солдат ОСОБА_1 був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном.

Відповідно до картки обліку військового майна особистого користування №3559 від 27.10.2021 солдату ОСОБА_1 , Міністерством оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , було видано речове майно згідно визначених чинним законодавством норм.

Відповідно до наказу командира військової частини від 28.02.2024 №330, про заподіяння матеріальної шкоди державі внаслідок неналежного виконання обов`язків військової служби та покарання винних, за неналежне виконання обов`язків військової служби, самовільне залишення військової частини, солдата ОСОБА_1 , якого звільнено з військової служби, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №93-PC від 27 лютого 2024 року, притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 8904,39 грн.

Відповідно до довідки від 04.03.2024 №2, про взаємозалік грошових коштів за речове майно, з солдата ОСОБА_1 утримати 8904,39 грн.

Також, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.02.2022 року №42, солдат ОСОБА_1 , з 25 лютого 2022 року до особливого розпорядження, вибув у відрядження в район виконання бойових дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2022 №192, солдата ОСОБА_1 , який перебував в районі виконання бойових завдань на території України зазнав поранення, вважати таким, що з 02 серпня 2022 року вибув на лікування в комунальне некомерційне підприємство "Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування", місто Бахмут Донецької області.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 №226, солдата ОСОБА_1 , який потребував довготривалого лікування, згідно з підпункту 15 пункту 116 "Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Сил України", на підставі наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 06 вересня 2022 року №364-РС, звільнено з раніше займаної посади і зараховано в розпорядження командира бригади з 06 вересня 2022 року.

01.05.2023 посадовими особами медичної роти військової частини НОМЕР_1 під час звірки з лікувальними закладами особового складу військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на лікуванні, було встановлено, що 17 серпня 2022 року солдат ОСОБА_1 був виписаний з лікувального закладу КНП "Міська клінічна лікарня №8", Дніпровської міської ради місто Дніпро та до місця розташування свого підрозділу не повернувся.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01 травня 2023 року №1623А, було призначене службове розслідування для встановлення причин та умов, що сприяли правопорушенню та встановлення вини солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.05.2023 №128, солдата ОСОБА_1 , який знаходився на лікуванні у лікарні і своєчасно не повернувся, після закінчення лікування, вважати таким, що з 17 серпня 2022 року відсутній з невідомих причин, а з 27 серпня 2022 року таким, що самовільно залишив військову частину. З 27 серпня 2022 року виключити з усіх видів забезпечення.

В ході проведення службового розслідування, яке оформлено актом від 17.05.2023 №506А було встановлено, що солдат ОСОБА_1 , після лікування в Комунальному некомерційному підприємстві "Міська клінічна лікарня №8" (Дніпровської міської ради місто Дніпро), 17 серпня 2022 року був виписаний та направлений до місця служби - розташування мотопіхотного батальйону, в район виконання бойових завдань, однак до місця служби з невідомих причин не прибув.

Солдат ОСОБА_1 , встановленим порядком не звертався до посадових осіб військової частини НОМЕР_1 для отримання відпустки, вихідного дня, вибуття тощо. Наказів, виконання яких передбачало б відсутність по місцю служби ОСОБА_1 , посадовими особами не видавалось.

Проведеними заходами було встановлено, що солдат ОСОБА_1 14 квітня 2023 року, перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_3 вчинив кримінальне правопорушення (крадіжку). Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 06 липня 2023 року у кримінальному провадженні №1-кп, 0000078, солдата ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України - 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, визнавши іспитовий строк 1 (один) рік.

Також, встановлено, що на підставі наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" солдату ОСОБА_1 з 17 серпня 2022 року нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення в розмірах, визначених вище зазначеним керівним документом.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сімей під час дії воєнного стану", рішення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, солдату ОСОБА_1 з 17 серпня 2022 року нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 від 1893А, про результати службового розслідування, солдата ОСОБА_1 за невихід на службу без поважних причин, що виявилися у неприбутті з лікувального закладу, притягнути до дисциплінарної відповідальності, на підставі статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та накласти на нього стягнення, передбачене пунктом "в" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - сувора догана.

Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово - економічної роботи - начальнику служби здійснити коригування суми неналежно отриманих коштів солдатом ОСОБА_1 .

Отже, з вищенаведених фактів вбачається, що солдат ОСОБА_1 , в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та маючи на меті ухилитись від виконання обов`язків військової служби, до місця служби не повернувся, перебуваючи поза місцем проходження служби з 17 серпня 2022 року по 01 травня 2023року.

У зв`язку з невчасним встановленням факту самовільного залишення військової частини виникла переплата грошового забезпечення та додаткової винагороди на суму 307709 (триста сім тисяч сімсот дев`ять) гривень 98 копійок.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 Розділу 3 Інструкції "Про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період", затвердженого наказом Міністра оборони України від 29 квітня 2016 року №232, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28898, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання наступило за час проходження служби.

Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та деяких інших осіб" від 03 жовтня 2019 року №160, наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України" визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Згідно із законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та деяких інших осіб" відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або знищенням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна або інших матеріальних цінностей або надлишкової виплати.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується неналежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , повинен відшкодувати державі - Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 кошти за видані йому предмети речового майна особистого користування, строки носіння яких не закінчились, у сумі 8904,39 грн.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до частини першої статті 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

У статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, зокрема, що солдат зобов`язаний: бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

Згідно із частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197.

Відповідно до пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-ІX.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно із частинами 1-4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (пункт 1 частини першої статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі").

Відповідно до статті 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі №636/93/14-ц зробила висновок, що у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 у справі №14-481цс18.

Суд зазначає, що солдату ОСОБА_1 за період з серпня 2022 року по січень 2023 року були безпідставно здійснені нарахування та виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди на суму 307709,98 грн, що підтверджується: карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_2 за 2022 рік, карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за 2023 рік, довідкою - розрахунком суми заборгованості солдата ОСОБА_1 , на 307709,98 грн, копіями зведених відомостей сум для зарахування на картрахунки AT Державного Ощадбанку України за період з вересня 2022 року по лютий 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2024 №66, солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира бригади, звільненого наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 27 лютого 2024 року №93- PC з військової служби у запас згідно підпункту "в" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання), з 04 березня 2024 року виключити із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.

При звільнені з військової служби з грошового забезпечення ОСОБА_1 було утримана 14642,91 грн. Отже відповідно до рапорту начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 вх.№468-вн від 16.03.2024, залишок до утримання з солдата ОСОБА_1 складає 301991,46 грн.

З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 301991,46 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Таким чином за відсутності понесених судових витрат у даній справі, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 301991,46 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 31 липня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 );

відповідач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.