Справа № 420/208/24
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/208/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі по тексту - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі по тексту - відповідач-2), в якій позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №22 від 24.11.2023 року;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника, померлого чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 01.01.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в листопаді 2023 року у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Проте рішенням рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №22 від 24.11.2023 року їй відмовлено в призначенні пенсії з тих підстав, що її страховий стаж складає 20 років 10 місяців 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії, а іншого чинним законодавством не передбачено. Позивач із вказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника не погоджується та вважає його протиправним, у зв`язку із чим звернулась до адміністративного суду із позовною заявою.

Ухвалою суду від 08.01.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: належним чином оформленої позовної заяви (з копією для учасників справи) з зазначенням відповідачів по справі у залежності від пред`явлених вимог щодо кожного з них та у відповідності до повноважень суб`єкта владних повноважень.

23.01.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою від 24.01.2024 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/208/24 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

06.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.11.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону № 1058. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Згідно наданих документів встановлено, що вік заявниці становить 62 роки 5 місяців, страховий стаж - 20 років 10 місяців 23 дні, страховий стаж годувальника 34 роки 4 місяці 14 днів. Отже у ОСОБА_1 на дату подання заяви відсутнє право на пенсійну виплату, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.11.2023 № 22 Позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно статті 36 Закону № 1058, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

14.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивача не погоджується з доводами відповідача та наполягає на задоволенні позовних вимог.

26.03.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду від відповідача-2 надійшли відзив на позовну заяву та копії матеріалів пенсійної справи позивача. У відзиві відповідач-2 заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні. Свою позицію відповідач-2 мотивує тим, що згідно наданих документів встановлено, що вік заявниці становить 62 роки 5 місяців, страховий стаж - 20 років 10 місяців 23 дні, страховий стаж годувальника 34 роки 4 місяці 14 днів. Отже у ОСОБА_1 на дату подання заяви відсутнє право на пенсійну виплату, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 24.11.2023 року № 22 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника згідно статті 36 Закону № 1058, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 26.07.1980 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Тель-авівським медичним центром ім. Сураскі Міністерства охорони здоров`я держави Ізраїль.

21.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №22 від 24.11.2023 року, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у разі втрати годувальника.

В рішенні №22 від 24.11.2023 року, зокрема зазначено: «Відповідно до статті 36 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Страховий стаж померлого годувальника становить 34 років 4 місяці 14 днів.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При визначенні права на пенсію чоловіка (дружини), батька, матері померлого годувальника враховується тривалість страхового стажу утриманця, в залежності від якого визначається його пенсійний вік.

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становив 60 років за наявності страхового стажу 28 років для осіб які набули право на призначення у 2021 році. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою, цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024року по 31 грудня 2024 року від 21 до 31 років, після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Страховий стаж утриманця становить 20 років 10 місяців 23 дні.

Право на пенсійну виплату згідно поданих документів на дату подання заяви відсутнє у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.».

Позивач із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від №22 від 24.11.2023 року, не погоджується та вважає його протиправним, у зв`язку із чим звернулась до адміністративного суду із позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV(далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, за змістом абзацу 1 частини першої статті 36 Закону №1058-ІV(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Отже, зазначеною нормою закону визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону №1058-ІV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону № 1058-ІV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26цього Закону, - довічно.

Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Отже, саме 60 років визначається як загальний пенсійний вік як для чоловіків, так і для жінок.

За таких обставин позивач, як дружина померлого годувальника, яка на час звернення до відповідача-1 із заявою від 21.11.2023 року про призначення пенсії у зв`язку втратою годувальника досягла 62-річного віку, тобто передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» віку, у розумінні приписів пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-ІV є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (її чоловіка), тому має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Висновок відповідача-2, покладений в основу рішення №22 від 24.11.2023 року про відмову у призначені пенсії, щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, суд вважає помилковим, оскільки положення статті 36 Закону №1058-ІV, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язує право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця.

Інших підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідачем-2 не зазначено, а рішення №22 від 24.11.2023 року не містить.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовляючи у призначені позивачеві пенсії по втраті годувальника, допустило протиправні дії, що призвели до порушення права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №22 від 24.11.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, в позовній заяві позивач просить прийняти рішення про призначення їй пенсії починаючи з 01.01.2024 року.

Однак, судом встановлено, що з заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника позивач звернулась 21.11.2023 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №22 від 24.11.2023 року їй було відмовлено у призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача з 21.11.2023 року призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд зобов`язує саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.

Щодо судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до вимог ч.1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було відмовлено в призначенні пенсії, суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна,83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №22 від 24.11.2023 року про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 21.11.2023 року призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 30.07.2024 року.

Суддя Г. В. Лебедєва