Справа № 160/9187/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2024 року Справа № 160/9187/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору
Державна судова адміністрація України, Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
09.04.2024 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 17.01.2024 року по 22.01.2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3023,00 грн.;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3023,00 грн.;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3023,00 грн.;
В обґрунтування позовних вимог вказано, що починаючи з 18.01.2024 року, позивачу, як судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, яка перебуває у штаті відповідного суду має бути нарахована суддівська винагорода у розмірі, передбаченому ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Відповідно до листа ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 05.03.2024 року за №1183/24 позивачу не були нараховані та сплачені посадовий оклад та доплата за вислугу років за період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року (сплачувалася лише винагорода за час відпустки). На звернення від 05.03.2024 року щодо надання відомостей про суму суддівської винагороди, що нарахована за період з 18 січня 2024 року по 22.01.2024 року (з розшифровкою за видами виплат (тобто з зазначенням суми нарахованого посадового окладу, суми надбавки за вислугу років, суми індексації та інш.); розміру і підстав відрахувань та утримань із цієї винагороди; сума винагороди, що належить до виплати) ТУ ДСА України в Дніпропетровської області, в порушення ст. 110 КЗпП, ст.30 Закону України «Про оплату праці», відповіді не надало. Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати суддівської винагороди за період з 17.01.2024 року по 22.01.2024 року, суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року та допомоги на оздоровлення за 2024 року обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3023,00 грн. протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки розмір суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення не відповідає розміру, встановленому спеціальним Законом, що в свою чергу призвело до зменшення їх розміру і, відповідно, порушення прав та гарантій позивача. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
15.04.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі третю особу та витребувано у відповідача додаткові докази по справі.
30.04.2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що застосування відповідачем прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у сумі 2 102,00 грн., замість встановленого Законом України «Про державний бюджет» прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3 028 грн. є порушенням з боку відповідача ч. 5 ст. 13, ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в контексте усталені практики Верховного Суду, а відтак зазначені дії відповідача є протиправними. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на кошторис, який затверджений ДСА України, в якому суддівська винагорода, передбачена виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102,00 грн. оскільки само по собі неналежне визначення розміру виплат з боку суб`єкта владних повноважень не є підставою для відмови в здійсненні виплат, які передбачені законом. Прийняття ТУ ДСА до обліку вищевказаного Табелю не ґрунтується на вищенаведених нормах права, оскільки ТУ ДСА, у відповідності до п. 7 Розділу І «Загальні положення» зобов`язане було повернути такий табель до Верхньодніпровського районного суду та вимагати надання документів, які складені у відповідності до нормативних актів, зокрема Рішення Ради суддів України від № 54 від 25.11.2021 року «Про особливості обліку робочого часу суддів».
01.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання позивача про залучення третьої особи до участі у справі задоволено, залучено до участі у справі в якості в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області, у задоволенні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу та повторне витребування доказів відмовлено.
15.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено частково клопотання позивача та витребувано у Державної судової адміністрації України додаткові докази по справі.
15.05.2024 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву у підготовчому провадженні.
25.06.2024 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
25.07.2024 року позивач, відповідач та треті особи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та проти розгляду справи в письмовому провадження не заперечує. В прохальній частині відзиву відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи без його участі, третя особа-2 надала клопотання про розгляд справи без участі її представника.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Отже, враховуючи клопотання сторін про розгляд справи без їх участі, судом вирішено продовжити розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , Указом Президента України від 24.02.2011 №246/2011 призначено строком на п`ять років на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та зараховано до штату суду 15 березня 2011 року відповідно до наказу №06-К від 15.03.2011 року;
Рішенням Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України;

На підставі рішення Вищої ради правосуддя наказом голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2021 року №02-КГ суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 26.02.2021 року, відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021 року у справі №9901/94/21 частково задоволений позов ОСОБА_1 визнано протиправним та скасоване рішення Вищої ради правосуддя від 23 лютого 2021 року №428/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023 року залишено без змін Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.12.2021року у справі №9901/94/21.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 року у справі №160/10876/23 визнаний протиправним та скасований наказ Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2021р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ».

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 року у справі №160/10876/23 набрала законної сили з 17.01.2024 року, відповідно до ч. 1 ст. 325 КАС України, та в касаційному порядку не оскаржувалася.

У період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року позивачу не виплачена суддівська винагорода обчислена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3028,00 грн. та суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року та допомоги на оздоровлення за 2024 рік, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3028,00 грн.

Позивач не погоджується із вказаними діями відповідача щодо невиплати суддівської винагороди з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року та не у повному обсязі виплати суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року та допомоги на оздоровлення за 2024 рік, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами статті 43 Конституції України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 135 цього Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Приписами частини 3 статті 135 вказаного Закону визначено, що базовий розмір посадового окладу, зокрема, судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

На підставі пункту 2 частини 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Відповідно до частини 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за період з 17.01.2024 року по 22.01.2024 року, суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що причиною ненарахування та несплати позивачу суддівської винагороди у період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року стало використання Табелю обліку використання робочого часу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, за період з 01.01.2024 року по 31.01.2024 року, відповідно до якого 18.01.2024 року, 19.01.2024 року та 22.01.2024 року позивачу проставлений прогул.

Зі змісту табелю, копію якого відповідач долучив до матеріалів справи, підписаний головою Верхньодніпровського районного суду та заступником керівника апарату суду.

При цьому, питання проставлення судді прогулу та правову оцінку вказаному питанню надала Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 30.09.2021 року провадження № 11-98 сап 21, зазначивши, що голова суду не має права одноосібно заміняти орган суддівського самоврядування. Голова суду не є керівником судді, відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону про судоустрій і статус суддів він забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду (п. 85 Постанови). Щодо обліку фактичного часу перебування на робочому місці у табелі обліку робочого часу, який застосовується тільки до судді ОСОБА_1 на підставі рішення голови суду, зазначено, що подібні питання є сферою реалізації суддівського самоврядування, яке здійснюється не через імперативні одноособові рішення голови суду, а через колективний їх розгляд зборами суддів відповідного суду.

Також, у п. 88 Постанови Велика Палата зазначила, що до посадових обов`язків керівника апарату суду, його заступника чи іншого працівника апарату суду також не віднесено здійснення контролю за організацією суддею власного робочого часу.

Таким чином, відомості, які зазначені у табелі обліку робочого часу щодо судді, не можуть слугувати підставою для невиплати виплати суддівської винагороди, оскільки зазначені відомості створені особами за межами їх повноважень.

В силу специфіки своїх обов`язків суддя здійснює власну діяльність в умовах ненормованого робочого дня і самостійно має розподіляти свою роботу протягом дня з метою належного виконання покладених на суддю законом обов`язків (п. 79 Постанови). Перебування судді протягом якогось визначеного періоду часу у конкретно визначеному приміщенні не може бути ані суттю його роботи, ані частиною суті його роботи (п. 82 Постанови).

Разом з тим, фактичне перебування судді на певному робочому місці та протягом певного проміжку часу, узгодженого в межах реалізації суддівського самоврядування, не може саме по собі свідчити про виконання чи невиконання суддею покладених на нього обов`язків. Мають досліджуватись результати його роботи та їх відповідність вимогам закону (п. 91 Постанови).

Таким чином, в разі коли суддя не здійснює правосуддя не з власної вини, зокрема, внаслідок закінчення повноважень, як у випадку скаржниці, основним її професійним обов`язком залишається вимога щодо систематичного розвитку професійних навичок (умінь), підтримання кваліфікації на належному рівні, необхідному для виконання повноважень у суді. Виконання зазначеного обов`язку не можна поставити у пряму залежність від перебування чи не перебування судді у приміщенні суду (п. 93 Постанови).

Аналогічний підхід застосувала Рада суддів України, що викладено у Рішенні Ради суддів України від № 54 від 25.11.2021 року «Про особливості обліку робочого часу суддів» (надалі Рішення РСУ №54).

Відповідно до пунктів 1-3 резолютивної частини Рішення РСУ № 54, Рада вирішила, що облік виконуваної роботи та робочого часу суддів знаходяться у прерогативі самих суддів. Суддя має організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити відправлення правосуддя у тих справах, що йому надходять у розумні строки. При цьому визначальним для виконання обов`язків судді не є кількість годин, які суддя перебуває на робочому місці. З огляду на гарантії незалежності судді та особливості регулювання виплати суддівської винагороди, облік робочого часу судді має відбуватися автоматично, виходячи із встановленого у системі судоустрою п`ятиденного 40 годинного робочого тижня. Облік робочого часу судді у робочі дні здійснюється відповідальною особою суду шляхом проставлення у табелі робочого часу судді відмітки про відпрацьований повний 8-годинний робочий день незалежно від кількості відпрацьованих годин.

Також в своєму тексті Рішення №54 РСУ зазначила: «…Згідно частини другої статті 130 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що суддівська винагорода є різновидом заробітної плати, яка отримується у якості винагороди за здійснення правосуддя на професійній основі особою, що призначена суддею та займає штатну суддівську посаду в одному з судів України. При цьому, суддівська винагорода судді виплачується не за формальне дотримання правил трудового розпорядку, присутність на робочому місці певну кількість годин, а за відправлення правосуддя, що включає у себе цілий комплекс заходів необхідних для підготовки справ до судового розгляду, їх судового розгляду тощо.

При цьому, чкщо, суддя, що не здійснює правосуддя (наприклад суддя, повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку на який його було призначено), також вправі отримувати суддівську винагороду, оскільки в такому випадку він не здійснює правосуддя з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст. 370 КАС України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Також частиною 8 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачена обов`язковість Рішень Ради суддів України, прийнятих в межах визначених цим Законом повноважень, для всіх органів суддівського самоврядування, крім з`їзду суддів України.

Таким чином, висновки, що викладені у Постанові ВП ВС від 30.09.2021 року та Рішення РСУ №54 є обов`язковим для посадових осіб зокрема відповідача, а відтак зазначення у Табелі обліку використаного робочого часу відносно позивача позначки «ПР» (Прогул) не ґрунтується на нормах права та практиці Верховного Суду.

Згідно зі ст.ст. 151, 152 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління.

Згідно з п.2 та п. 3 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, затв. Наказом Державної судової адміністрації України 10.05.2023р. №229 (надалі Положення №229), ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, здійснює організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Дніпропетровської області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Дніпропетровської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Територіальне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, рішеннями Вищої ради правосуддя, з`їзду суддів України та Ради суддів України, Положенням про Державну судову адміністрацію України, наказами ДСА України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Отже Рішення РСУ №54 є також обов`язковим для Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Територіальне управління має право одержувати від судів, органів суддівського самоврядування, інших територіальних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств і організацій, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи, матеріали, необхідні для виконання покладених на нього повноважень (п.п.1 п. 5 Положення №229)

Бухгалтерський облік здійснюється Територіальним управлінням судової адміністрації України в Дніпропетровській області відповідно до Типового положення про організацію бухгалтерського обліку в місцевих та апеляційних загальних і спеціалізованих судах, Державній судовій адміністрації України, її територіальних управліннях, Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, Національній школі суддів України, затвердж. Наказом Державної судової адміністрації України № 1025 від 08.11.2017 (надалі Типове положення № 1025).

Відповідно до п. 7 Розділу І «Загальні положення», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому їх здійснено, якщо інше не передбачено угодами. Перенесення інформації з первинних документів до облікових регістрів повинно здійснюватися в міру їх надходження до місця обробки, проте не пізніше терміну, що забезпечує своєчасну виплату заробітної плати, складання бухгалтерської та іншої звітності й розрахунків. Усі первинні документи, що надходять до бухгалтерської служби, перевіряються на відповідність форми та повноти змісту, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів і відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику Установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Отже, подальше прийняття та врахування ТУ ДСА до обліку вищевказаного Табелю не ґрунтується на вищенаведених нормах права.

Таким чином, дії відповідача, який прийняв до обліку неналежно оформлений табель та в подальшому внаслідок його використання не здійснив нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди за період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року є протиправними, оскільки право позивача на отримання суддівської винагороди за період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року не залежить від перебування судді на робочому місці та будь-яке обмеження в отриманні суддівської винагороди у розмірі передбаченому Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не ґрунтується на нормах діючого законодавства, Рішення Ради суддів України від № 54 від 25.11.2021 року «Про особливості обліку робочого часу суддів» та практиці Верховного Суду.

При цьому, вимоги в частині виплати суддівської винагороди саме з 17.01.2024 року, задоволенню не підлягають, оскільки на підставі постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 року правовий статус ОСОБА_1 , як судді зарахованої до штату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відновлено з наступного дня, а саме 18.01.2024 року, то саме з цієї дати виникло у відповідача зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду.

Щодо виплати суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року та виплати допомоги на оздоровлення за 2024 рік, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установити з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Так, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 суддівську винагороду за час відпустки та допомогу на оздоровлення у спірних періодах обчислено на підставі приписів статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн. Означена обставина підтверджується відповідним розрахунком ТУ ДСА України в Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом, а саме, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці Рішень Конституційного Суду України, зокрема в Рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року № 19-рп/2004, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 року № 11-р/2018.

При вирішенні спору суд виходить із того, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30.09.2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України на підставі Закону України від 02.06.2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

Цим Законом, зокрема, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище.

Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо, наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону України «Про прожитковий мінімум» закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Суд зазначає, що Законом України «Про прожитковий мінімум» не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

Разом з тим, судді Законом України «Про прожитковий мінімум» не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» разом із встановленням на 01 січня 2024 року прожиткових мінімумів, зокрема, для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн., також вказано про вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн.

Відповідачем у спірному періоді для розрахунку базового розміру посадового окладу позивача застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII.

При цьому, суд зауважує, що зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, а тому, законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Крім того, суд звертає увагу на те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 року № 5-рп(II)/2020 визначено, що до судів різних видів юрисдикції ставиться вимога застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд зауважує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів. Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону». Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а положення Закону України «Про прожитковий мінімум» вважати загальними нормами.

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2021 року (2270 грн.), а на 1 січня 2022 року (2481,00 грн.) на 1 січня 2023 року (2684,00 грн), на 1 січня 2024 року (3028,00) на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.) у спірному періоді, на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є неправомірною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 року у справі № 360/503/21.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що розмір суддівської винагороди встановлено статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а тому, позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманих сум винагороди, яка повинна обчислюватися з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого станом на 01.01.2024 року складає 3028,00 грн.

Відповідно до статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Отже, підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь недоотриманої суддівської винагороди та матеріальної допомоги на оздоровлення у визначеному позивачем розмірі, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, то суд вважає їх передчасними та такими, що наразі не підлягають задоволенню.

Наразі відповідач не здійснив донарахування суддівської винагороди позивачу за спірний період. При цьому, нарахування суддівської винагороди суддів місцевих загальних судів Дніпропетровської області відноситься до дискреційних повноважень відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області

Нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застуванням обмеженням її розміру, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області здійснено з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, а відтак є протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року та допомоги на оздоровлення за 2024 рік обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3028,00 грн, а порушене право позивача належить поновленню шляхом зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації у Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року, з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року та допомоги на оздоровлення за 2024 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 1 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

Також, суд зазначає, що не підлягають задоволенню вимоги в частині визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3023,00 грн., оскільки відповідно до Закону України ««Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (49000, м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57, к.301, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ), Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області (51600 м. Верхньодніпровськ, вул. Яблунева, 47; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3028,00 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.01.2024 року по 22.01.2024 року, у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 1 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3028,00 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за час відпустки та доплати за вислугу років за період з 23.01.2024 року по 19.03.2024 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 1 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо невиплати судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2024 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 року в розмірі 3028,00 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2024 року у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого станом на 1 січня 2024 року складає 3028,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв