Справа № 120/16041/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16041/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

23 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мокрак С.А.,

представника позивача: Ониська М.М.,

представника відповідача: Олійник Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропросперіс Трейд» (далі - позивач) звернулось до суду з позовною заявою до Південного межрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.08.2023 року № 6, 6.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.03.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке відображається у ненаданні належної оцінки всім обставинам справи і наявним доказам.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

У період з 21.06.2023 року по 11.07.2023 року відповідачем на підставі наказу № 148 від 19.06.2023 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2023 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт перевірки № 385/34-00-07-06/36328597 від 18.07.2023 року.

Під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що позивач в охопленому перевіркою звітному періоді оформляв взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Імені Войкова», ТОВ «Агроюна», ПП «Союз ПС» та ПП «Чорногірське», відображення яких у бухгалтерському та податковому обліку вплинуло на визначення від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.

Згідно висновків вказаного акту перевірки виявлено порушення позивачем положень п. 198.1., 198.2., 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1., 201.10 ст. 201 ПК України, оскільки позивачем завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника податків у банку на 2 970 573 грн, та п.п. а,б п. 185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України оскільки позивачем завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 2 670 268 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 16.08.2023 року прийняті податкові повідомлення-рішення № 6, яким позивачеві зменшено суму від`ємного значення ПДВ на 2 670 268 грн. та №6, яким позивачеві зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 2 970 573 грн. та згідно п. 123.3. ст. 123 ПК України застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 50% на суму 1 485 286,50 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.

Так, підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

П.п. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Системний аналіз наведених норм доводить, що податковий кредит це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого періоду. При позитивному значенні суми, вона підлягає сплаті до бюджету у визначені строки.

Як встановлено судом першої інстанції, оскаржувані податкові повідомлення - рішення та висновки, викладені в акті проведеної перевірки, грунтуються на сумнівах податкового органу у реальності вчинених господарських операцій позивача з ТОВ «Імені Войкова», ТОВ «Агроюна», ПП «Союз ПС» та ПП «Чорногірське».

Щодо вказаних контрагентів відповідачем у акті перевірки встановлено, що вони є сільськогосподарськими товаровиробниками, основні види діяльності - вирощування сільськогосподарських культур, є платниками єдиного податку 4 групи, наявність трудових ресурсів, мають технічну можливість оброблення земельних ділянок, зберігання врожаю у власних приміщеннях, займаються реалізацією саме сільськогосподарських культур, мають земельні ділянки, сільськогосподарську продукцію не придбавали. Але ж, з урахуванням інформації врожайності сільськогосподарських культур, наведеної у відкритих джерелах, по території Одеській області, спостерігається недостатня кількість зареєстрованих земельних ділянок для здійснення господарської діяльності. Так для ТОВ «Імені Войкова» необхідна площа земельних ділянок складає 7004 га, а в наявності 4571,24 га; ТОВ «Агроюна» - 4393 га, а у наявності 3161,04 га; ПП «Чорногірське» - 5903,94 га, а у наявності 4624,89 га; ПП «Союз ПС» - 1573,87 га, а у наявності 1048,55 га. Вказані розрахунки кількості земельних ділянок здійснені відповідачем самостійно на підставі вказаної інформації щодо врожайності.

Таким чином, вказані контрагенти не могли мати у наявності продукцію, що реалізовували, не можливо встановити фактичного виробника, відповідно фактичного руху товарів не відбувалось та господарські операції не відбулись.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Імені Войкова», судова колегія відзначає наступне.

Передумовою щодо виникнення взаємовідносин між позивачем (покупець) та ТОВ «Імені Войкова» (постачальник) слугує укладений Договір поставки №СН-АР-04981-L2W2 від 05.04.2023 року, за умовами якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (сільськогосподарську продукцію) українського походження врожаю 2022 року.

Відповідно до п.2.3. договору товар поставляється насипом автомобільним чи залізничним транспортом на умовах поставки DAP "поставка в місці", ТОВ "Дельта Вільмар Україна" (Одеська обл., м.Южне, одесько-Миколаївське шосе,28) у відповідності із правилами "Інкотермс-2020".

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем надано до суду копії таких документів: видаткові накладні, які підтверджують передачу соняшника українського походження врожаю 2022 року; рахунки фактури; товарно-транспортні накладні з відмітками елеватора про доставку зерна; звіт за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року; платіжні доручення; податкові накладні, заявки на перевезення, податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи за 2023 рік; протоколи визначення вартості товару з урахуванням показників якості і документи про визначення якості товару, які складаються на елеваторі; акти прийняття зерна на елеваторі; звіт за формою 29-сг про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2022 році.

Натомість, податковим органом як обставину не визнання взаємовідносин, наведено відсутність необхідної кількості земельних ділянок у 2022 році, що свідчить про відсутність у розпорядженні ТОВ «Імені Войкова» у квітні 2023 року "Соняшник", "Кукурудза", "Ріпак", "Пшениця", "Ячмінь". Так для ТОВ «Імені Войкова» необхідна площа земельних ділянок складає 7004 га (розрахункова з урахуванням врожайності зернових за 2022 рік по Одеській області).

Водночас, під час апеляційного розгляду справи представник позивача долучив до матеріалів справи лист Головного управління статистики в Одеській області від 11.01.2024 №07.3-02/11-24, зі змісту якого встановлено, що збір соняшнику у 2022р. з одного гектара коливався від 2 ц або 200 кг з га (мінімальний збір) до 60,1 (максимальний) ц з га, або 6 т з га.

В свою чергу, як вже зазначалось, урожайність соняшнику ТОВ «Імені Войкова» склала 2,64 тони.

Отже, доводи відповідача про завищення урожайності ТОВ «Імені Войкова» спростовуються наданими позивачем належними та допустимими письмовими доказами.

Факт надходження соняшнику до місця поставки (ТОВ «Дельта Вілмар Україна») підтверджується наявними в матеріалах справи ТТН. Важливо зауважити, що на звороті кожної ТТН міститься відмітка ТОВ «Дельта Вілмар Україна», яка засвідчує факт надходження соняшнику у місце поставки.

На дату виникнення податкового зобов`язання з ПДВ, контрагентом було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: №5 від 07.04.2023р.; №6 від 08.04.2023р.; №15 від 14.04.2023р.; №17 від 15.04.2023р.; №18 від 16.04.2023р.; №20 від 19.04.2023р.; №4 від 06.04.2023р.; №3 від 06.04.2023р.; №9 від 11.04.2023р.; №14 від 13.04.2023р.; №7 від 09.04.2023р.; №8 від 10.04.2023р.; №13 від 12.04.2023р.; №16 від 12.04.2023р.; №19 від 18.04.2023р.

Додатково варто зауважити, що ТОВ «Імені Войкова» є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює свою діяльність згідно КВЕД 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

Також слід зазначити, що податковим органом у акті перевірки (сторінка 14) підтверджено наявність у ТОВ «ІМЕНІ ВОЙКОВА»:

- У штаті 53 працівників;

- Земельних ділянок;

- Має власні приміщення (склад, ангар) для зберігання врожаю;

Наведена ДПС інформація, свідчить, що ТОВ «Імені Войкова» має виробничі потужності, для вирощування сільськогосподарської продукції.

Встановлено, що у 2022 році ТОВ «Імені Войкова» зібрало 1 276,53 т, тоді як реалізовано на користь ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» 1 239,7 т. Тобто, в своєму розпорядженні ТОВ «Імені Войкова» мало необхідні об`єми соняшнику, які необхідні для виконання Договору поставки №СН-АР-04981-L2W8 від 05 квітня 2023р.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені господарські операції позивача з ТОВ «Імені Войкова» належним чином відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності та вказують на реальний рух активів, відповідно господарська операція відбулась фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Стосовно господарських операцій позивача (покупець) із ТОВ «Агроюна» (постачальник), колегія суддів встановила наступне.

Передумовою щодо виникнення взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Агроюна» слугує укладений Договір поставки від 13.04.2023 року № СН-АР-05075-X8D5, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (сільськогосподарську продукцію) українського походження врожаю 2022 року.

П.2.3 вказаного договору встановлено, що товар поставляється на умовах поставки DAP "поставка в місці", ТОВ "Дельта Вільмар Україна" (Одеська обл., м.Южне, одесько-Миколаївське шосе,28) у відповідності із правилами "Інкотермс-2020".

В підтвердження фактичного здійснення господарських операцій позивачем надано до суду копії таких документів: видаткові накладні, які підтверджують передачу соняшника; рахунки на оплату; платіжні доручення, податкові накладні; товарно-транспортні накладні, із відмітками елеватора про отримання зерна; податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи за 2023 рік; звіт за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року; протоколи визначення вартості товару з урахуванням показників якості; звіт за формою 29-сг про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2022 році; звіт за формою 37г на 01.12.2022 року.

Водночас, як вбачається з акту перевірки, ТОВ «Агроюна» надав ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» вигоду у вигляді документального оформлення господарських операцій з поставки соняшнику, які не відбулись фактично. До такого висновку податковий орган дійшов на підставі середньої врожайності соняшнику по Одеській області, яка у 2022 році складала 1,45 т з гектара.

На думку податкового органу аби ТОВ «Агроюна» могло виростити реалізований соняшник у кількості 1 568,1 т при середній врожайності по області у 1,45 т, йому необхідно мати 1081,46 га сільськогосподарської землі саме під соняшник.

Водночас, листом від 11.01.2024р. №07.3-02/11-24 (наявний в матеріалах справи) Головне управління статистики в Одеській області надало інформацію, з якої вбачається, що збір соняшнику у 2022 р. з одного гектара коливався від 2 ц або 200 кг з га (мінімальний збір) до 60,1 (максимальний) ц з га, або 6 т з га.

В свою чергу як вже зазначалось, урожайність соняшнику ТОВ «Агроюна» склала 1,32 тони.

Отже, доводи відповідача про завищення урожайності ТОВ «Агроюна» спростовуються наданими позивачем належними та допустимими письмовими доказами.

Слід зазначити, що у 2022 році ТОВ «Агроюна» зібрало 1 126,60 т, тоді як реалізовано на користь ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» 876,38 т. Тобто, в своєму розпорядженні ТОВ «Агроюна» мало необхідні об`єми соняшнику, які необхідні для виконання Договору поставки №СН-АР-05075-X8D5 від 13 квітня 2023р.

Додатково варто зауважити, що у ТОВ «Агроюна» є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює свою діяльність згідно КВЕД 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».

Податковим органом у акті перевірки (сторінка 19) підтверджено наявність у ТОВ «Агроюна»:

- У штаті 26 працівників;

- Земельних ділянок;

- Має власну сільськогосподарську техніку, якою обробляє сільськогосподарські угіддя.

Наведена ДПС інформація, свідчить, що ТОВ «Агроюна» має виробничі потужності, для вирощування сільськогосподарської продукції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного та обгрунтованого висновку, що аналіз наведених первинних та інших документів доводить, що здійснені господарські операції позивача та ТОВ «Агроюна» відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності, вказують на реальний рух активів, тому суд приходить висновку, що такі господарські операції відбулись фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Стосовно реальності господарських операцій позивача із ПП «Чорногірське», судом встановлено наступне.

19.04.2023 року між ПП «Чорногірське» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки № СН-АР-05106-F9D2, 24.04.2023 року укладено договір СН-АР-05132-Y6W6.

За умовами зазначених договорів постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (сільськогосподарську продукцію) українського походження врожаю 2022 року.

П. 2.3. договорів встановлено, що товар поставляється на умовах поставки DAP "поставка в місці", ТОВ "Дельта Вільмар Україна" (Одеська обл., м. Южне, одесько-Миколаївське шосе,28) у відповідності із правилами "Інкотермс-2020".

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій надано до суду копії таких документів: видаткові накладні, які підтверджують передачу соняшника; рахунки на оплату; платіжні інструкції, податкові накладні; товарно-транспортні накладні, із відмітками елеватора про отримання зерна; податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи за 2022 рік; звіт за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2021 року; протоколи визначення вартості товару з урахуванням показників якості.

Як вбачається з акту перевірки, ПП «Чорногірське» надав ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС ТРЕЙД» вигоду у вигляді документального оформлення господарських операцій з поставки соняшнику, які не відбулись фактично. До такого висновку податковий орган дійшов на підставі середньої врожайності соняшнику по Одеській області, яка у 2022 році складала 1,45 т з гектара.

На думку податкового органу аби ПП «Чорногірське» могло виростити реалізований соняшник у кількості 3 680,1 т при середній врожайності по області у 1,45 т, йому необхідно мати 2 538 га сільськогосподарської землі.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи податкового органу безпідставними та зазначає, що листом від 11.01.2024 №07.3-02/11-24 (наявний в матеріалах справи) Головне управління статистики в Одеській області надало інформацію, з якої вбачається, що збір соняшнику у 2022р. з одного гектара коливався від 2 ц або 200 кг з га (мінімальний збір) до 60,1 (максимальний) ц з га, або 6 т з га.

В свою чергу як вже зазначалось, урожайність соняшнику ПП «Чорногірське» склала 1,85 тони.

Додатково варто зауважити, що у ПП «Чорногірське» є сільськогосподарським товаровиробником та здійснює свою діяльність згідно КВЕД 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур». Податковим органом у акті перевірки (сторінка 24)

підтверджено наявність у ПП «ЧОРНОГІРСЬКЕ»:

- У штаті 51 працівника;

- Земельних ділянок;

- Має власну сільськогосподарську техніку, якою обробляє сільськогосподарські

угіддя;

- Має власні приміщення (склад, ангар) для зберігання врожаю;

Наведена ДПС інформація, свідчить, що ПП «Чорногірське» має виробничі потужності, для вирощування сільськогосподарської продукції.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що проведені господарські операції позивача з ПП «Чорногірське» належним чином відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності та вказують на реальний рух активів, відповідно господарська операція відбулась фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Досліджуючи реальність господарських операцій позивача із ПП «Союз ПС», судом встановлено наступне.

04.04.2023 року між ПП «Союз ПС» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки № СН-АР-05106-Z7Z5.

За умовами даного договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (сільськогосподарську продукцію) українського походження врожаю 2022 року.

П. 2.3. договору встановлено, що товар поставляється на умовах поставки DAP "поставка в місці", ТОВ "Дельта Вільмар Україна" (Одеська обл., м. Южне, одесько-Миколаївське шосе,28) у відповідності із правилами "Інкотермс-2020".

Позивачем на підтвердження здійснення господарських операцій надано до суду копії таких документів: видаткові накладні, які підтверджують передачу соняшника; рахунки на оплату; платіжні доручення, податкові накладні; товарно-транспортні накладні, із відмітками елеватора про отримання зерна; документи про визначення якості товару, які складаються на елеваторі; податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи за 2023 рік; звіт за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2022 року; звіт за формою 29-сг про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду у 2022 році.

На думку податкового органу аби ПП «СОЮЗ ПС» могло виростити реалізований соняшник у кількості 114,98 т при середній врожайності по області у 1,45 т, йому необхідно мати 79,3 га сільськогосподарської землі

Листом від 11.01.2024р. №07.3-02/11-24 (наявний в матеріалах справи) Головне управління статистики в Одеській області надало інформацію, з якої вбачається, що збір соняшнику у 2022р. з одного гектара коливався від 2 ц або 200 кг з га (мінімальний збір) до 60,1 (максимальний) ц з га, або 6 т з га.

В свою чергу як вже зазначалось, урожайність соняшнику ПП «СОЮЗ ПС» склала 1,80 тони.

Тобто, висновки податкового органу про завищення урожайності ПП «СОЮЗ ПС» згідно з листом від 11.01.2024р. №07.3-02/11-24 (наявний в матеріалах справи) Головного управління статистики в Одеській області є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно збір соняшнику у кількості 120,80 т з площі 67 га, є реальним.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, проведені господарські операції позивача з ПП «Союз ПС» належним чином відображені у бухгалтерському, податковому обліку, звітності та вказують на реальний рух активів, відповідно господарська операція відбулась фактично за наявності волевиявлення сторін щодо її здійснення та відповідності дійсному економічному змісту.

Суд також зазначає, що при дослідженні господарських операцій позивача із вказаними контрагентами, єдиною підставою для визнання господарських операцій нереальними відповідачем вказана недостатня кількість земельних ділянок, яка розрахована ним на підставі інформації з відкритих джерел щодо середньої врожайність зернових культур по Одеській області.

В цьому контексті суд приймає до уваги посилання позивача на лист ГУ статистики в Одеській області від 11.01.2024 року стосовно середньої врожайності соняшника по області та додаткові пояснення від 22.07.2024 року.

А також зазначає, що під час проведення перевірки суб`єкт владних повноважень повинен керуватися офіційними відомостями та інформацією. Поняття врожайності є відносним та залежить від наявності повного комплексу певних показників та умов вирощування того чи іншого виду сільськогосподарських культур, у тому числі, застосування технологій вирощування, якість посівного матеріалу, кліматичні умови, якість землі тощо.

Аналіз статистичної звітності, наданої до матеріалів справи щодо, зокрема, контрагента позивача ТОВ «Войкова», спростовує висновки податкового органу щодо недостатньої кількості сільськогосподарських культур соняшника урожаю 2022 року, який був придбаний позивачем у цього контрагента згідно договору від 05.04.2023 року. Крім цього, середня врожайність цього суб`єкта господарювання відповідає відомостям, зазначеним ГУ статистики в Одеській області у відповідному листі.

Аналогічні висновки стосовно врожайності сільськогосподарських культур інших контрагентів позивача сільськогосподарських товаровиробників також спростовує висновки податкового органу, викладені у акті перевірки № 385/34-00-07-06/36328597 від 18.07.2023 року.

Додатково суд вказує що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Як вже зазначалось, позивачем до матеріалів справи на підтвердження реальності господарських операцій із вказаними контрагентами надані усі необхідні первинні та інші документи.

Суд звертає увагу на те, що з акту перевірки не вбачається неправомірних дій позивача, під час виконання ним зазначених господарських операцій, а зазначається фактично про недостатність, а не про відсутність, земельних ділянок у контрагентів позивача.

Наразі, законодавством України не передбачено обов`язку платника податку - позивача (одержувача товару) - вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ним законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

У разі підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей та послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у справах №810/734/17, №520/1536/19, №826/14489/16, №826/5263/14, №2а-12436/11/2670, №817/481/17, №819/2737/13, а також постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 200/5932/19-а.

В контексті наведеного, суд додатково звертає увагу на те, що при виборі контрагентів позивачем було проявлено належну обачність. Так, ним було здійснено верифікацію потенційних контрагентів згідно загальноприйнятих процедур та практик, а саме: перевірка право та дієздатності контрагентів; аналіз історії співпраці із ними; аналіз реєстру судових рішень на предмет наявності обтяжень, кримінальних проваджень, тощо.

Таким чином, надані позивачем як в процесі перевірки відповідачу, так і в ході розгляду справи судом, господарські договори та належним чином оформлені первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, на переконання суду апеляційної інстанції, відображають і документально підтверджують, що мали місце реальні господарські операції, які відповідають економічному змісту, що відображений в укладених договорах, з метою їх використання в своїй господарській діяльності.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що платник податків не може зазнавати негативних наслідків через діяння осіб, що перебувають поза межами його впливу. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб. Судова практика вирішення податкових спорів також виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У свою чергу, статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер відповідальності, що виявляється і у персональній відповідальності кожного платника податку за ведення податкового обліку.

Наведений висновок підтвердив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних вказівок на безпосередню участь позивача у ймовірних зловживаннях, пов`язаних з поставкою товару та його оподаткуванням у ланцюгу поставок, чи будь-яких доказів, які могли б свідчити про опосередковану чи пряму обізнаність позивача стосовно ймовірного порушення вимог податкового законодавства у ланцюгу поставок.

Неналежне виконання контрагентом своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента та, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх допустив , а не до іншої особи.

Предметом доказування у даному спорі є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податкового кредиту при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за укладеними договорами позивачем було надано достатню кількість первинних документів, які передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", які спростовують висновки, викладені в акті перевірки щодо вчинених позивачем порушень та підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та його контрагентами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дійсність правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника не залежать від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів та трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагента для одержання незаконної податкової вигоди, позивач не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 06 листопада 2018 року в справі №820/10024/13-а.

В даному випадку, апелянтом - контролюючим органом, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 31 липня 2024 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.