Справа № 280/5089/24
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

31 липня 2024 року о/об 16 год. 30 хв.Справа № 280/5089/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Махунові В.В., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - відповідач, ЗЗВ ВСП), в якому позивач просить суд: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 30.04.2021 по день фактичної виплати (02.05.2024) шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з двох місячного грошового забезпечення перед звільненням.

У позовній заяві зазначено наступне: «… ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Позивач) проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується записами у військовому квитку (копія додається). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 30.04.2021 року № 87 Позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», та виключено із списків військової частини та всіх видів забезпечення. Однак, в період проходження служби нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі, а саме з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року Відповідачем не проводилась індексація грошового забезпечення. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 року по справі №280/3131/22 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, січень 2008 року. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі №280/3131/22 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року. Зазначене рішення суду набрало законної сили. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.02.2024 року у справі №280/3131/22 ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі №280/3131/22 залишено без змін. Як вбачається з виписки по картковому рахунку Позивача, остаточний розрахунок при звільненні з КЕВ м. Луганськ із Позивачем було проведено 02.05.2024 року (виплата недоотриманих сум грошового забезпечення в загальному розмірі 73568,02 грн.). Враховуючи, що при звільненні з військової служби Позивачу не виплачено належні йому суми, то відповідно до ст. 116, 117 КЗпП України Позивач має право на виплату середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати, а саме з 30.04.2021 року по 02.05.2024 року. З даним рішенням Відповідача не погоджуюсь у повному обсязі зважаючи на наступне. … З огляду на викладене, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, можна дійти висновку про необхідність стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні. … Щодо розміру стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні зазначаю: Обчислення середнього заробітку під час звільнення проводиться відповідно до вимог Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». … Позивач звільнений з посади начальника відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ВСП в гарнізонах ІНФОРМАЦІЯ_5 30.04.2021 року. Виплату недоотриманих сум грошового забезпечення Позивачу здійснено 02.05.2024 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку Позивача. … Позивач вважає, що з урахуванням приписів частини першої статті 58 Конституції України, та з урахуванням того факту, що Відповідач мав провести повний розрахунок із Позивачем станом на дату виключення зі списків особового складу КЕВ м.Луганськ, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення статті 117 Кодексу законів про працю України в редакції, яка була чинною станом на дату звільнення Позивача з військової служби, а саме: 30.04.2021 року, тобто до прийняття Закону України від 01.07.2022 року №2352-ІХ. Таким чином, обмеження строком у шість місяців, встановлене нормами статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 року №2352-ІХ, на думку Позивача, не поширюється на спірні правовідносини. А отже, нарахування та виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має відбуватися за весь період прострочення виплати. …».

Позивач підтримав позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: «… Виклад обставин. Як встановлено Запорізьким окружним адміністративним судом у справі №280/3131/22 та відображено у рішенні від 16.08.2022, Позивача було звільнено наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.03.2021 №97 у запас, а з 30.04.2021 виключено зі списків особового складу Відповідача та всіх видів забезпечення, та проведено відповідний розрахунок. Потім, тільки через дев`ять місяців після звільнення, 27.01.2022, Позивач звернувся до Відповідача з двома заявами, датованими 25.01.2022 (вхідний реєстраційний номер Відповідача 100/217), в одній з яких просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період 2016 - 2017 роки, в іншій - вчинити ті самі дії, тільки за період з 09.12.2015 по 30.04.2021, застосовуючи базовий місяць січень 2008 року. Листом від 03.02.2022 за вих.№101/190 Відповідач надав Позивачеві відповідну відповідь на його заяви. Після чого, Позивач у середині травня 2022 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з відповідним позовом, про що 23.05.2022 було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі № 280/3131/22. Слід зазначити, що справа №280/3131/22 розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ухвала від 23.05.2022). Отже, про результати її розгляду Відповідач дізнався тільки 08.09.2022, коли отримав копію рішення суду, докази чого додаються. Тобто, станом на 30.04.2021, дату звільнення Позивача зі служби, між сторонами у даній справі не було спору про розміри належних Позивачеві до виплати сум. За вказаних обставин, слід зауважити, що до судового розгляду спору в справі №280/3131/22 Відповідач вважав свою поведінку щодо порядку нарахування індексації грошового забезпечення протягом січня 2016 - лютого 2018 років правомірною, оскільки керувався в цьому питанні відповідними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України. Адже саме цей центральний орган виконавчої влади згідно пункту 14 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, уповноважений надавати роз`яснення щодо застосування цього Порядку. У своїх листах від 16.07.2015 №10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 №252/10/136-16, від 08.08.2017 №13700/з, від 08.08.2017 №78/0/66-17 Мінсоцполітики надавало Міністерству оборони України відповідні роз`яснення, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватись у межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Відповідно, Міністерство оборони України (Департамент фінансів) як головний розпорядник бюджетних коштів довело до розпорядників бюджетних коштів нижчих рівнів, що відповідним кошторисом не передбачено коштів на ці цілі. Обґрунтування позиції Відповідача. По-перше , зміст статті 3 КЗпП України визначає межі його регулювання та, відповідно, не поширює свою дію на військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань. Абзацом третім пункту 242 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Згідно пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги. Аналізуючи вказані положення Порядку № 260, слід зазначити, що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, оскільки не є ані щомісячним додатковим грошовим забезпеченням, ані одноразовим додатковим видом грошового забезпечення. Крім того, індексація грошових доходів, виходячи із змісту положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII, не має постійного характеру, а визначається лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Так само, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають такого виду відповідальності, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний нормативний акт не містить відсильної норми про можливість застосування тих чи інших положень КЗпП України (у тому числі права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації). Крім того, зі змісту статті 116 КЗпП України, можна дійти висновку, що винна поведінка роботодавця з не проведення виплати працівникові всіх належних йому сум при звільненні, так само як і спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум, повинні "відбуватися" саме у день звільнення працівника, або, якщо працівник у день звільнення не працював, не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Тому саме при наявності цих обставин, працівник має право згідно статті 117 КЗпП України на отримання від роботодавця виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. До того ж висновок Європейського Суду з прав людини, викладений в рішенні у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010, вказує про те, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статті 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тоді як у даній справі між сторонами на дату звільнення Позивача зі служби йому були виплачені всі суми та від Позивача на дату звільнення не було заявлено жодної незгоди (спору) щодо розміру належних до виплати сум, чим дотримано вимоги пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №153/2008. Отже, приписи статті 117 КЗпП України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, які виникли у порядку виконання судового рішення, яким Позивачем було набуто право на отримання індексації з моменту набрання рішенням законної сили, та через відсутність спору між сторонами при звільненні Позивача про розмір належних до виплати сум. По-друге, якщо суд при розгляді даної справи дійде висновку, що до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення статті 117 КЗпП України, просимо врахувати наступне. Як зазначено вище, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. Отже, у даній справі, оскільки на дату звільнення Позивача зі служби між сторонами не було спору щодо належних до виплати сум, можна припустити, що період, за який може бути нараховано середній заробіток за час затримки, є з 10.10.2022 (набрання рішенням у справі №280/3131/22 законної сили, згідно частини 2 статті 295 КАС України, з урахуванням положень частини 6 статті 120 КАС України) по 02.05.2024 (день виконання судового рішення). При цьому, Відповідач критично ставиться до твердження Позивача про те, що "… обмеження строком у шість місяців, встановлене нормами статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ, на думку Позивача, не поширюється на спірні правовідносини. ", адже Позивач звернувся з позовом 10.06.2024, тобто після набрання чинності статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України №2352-IX, якою встановлено обмеження щодо відшкодування працівникові його середнього заробітку за час затримки періодом, який не може перевищувати шість місяців. Реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (зокрема звернення до суду), а також виходячи з принципу, що право не може існувати на майбутнє, права особи не накопичуються протягом дії закону, який в подальшому втратив чинність, тобто особа може скористатися правом та механізмом реалізації відповідного права лише за законом, чинним на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень у встановлений спосіб. Також, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, законодавець, встановивши обмеження щодо виплати роботодавцем працівнику сум середнього заробітку за час затримки строком у шість місяців, закріпив на законодавчому рівні застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності під час вирішення вказаної категорії трудових спорів, про необхідність застосування яких Велика Палата Верховного Суду зазначила в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Слід врахувати і ту обставину, що Відповідач під час провадження у справі №280/3131/22 згідно статей 13 та 44 КАС України скористався правом на апеляційний перегляд та на касаційне оскарження судових рішень у вказаній справі. При цьому, жодна із відповідних судових інстанцій не визнала такі дії Відповідача як зловживання процесуальними правами. Отже, можна дійти висновку, про необхідність обрахунку можливого відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку в межах шестимісячного періоду з 10.10.2022 по 10.04.2023, що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс Позивач та не призведе до надмірного фінансового тягаря для Відповідача, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності. …».

Відповідач проти позовної заяви заперечував.

Судом вивчено відповідь позивача на відзив на позовну заяву, заперечення відповідача (на відповідь на відзив), додаткові пояснення позивача у справі на заперечення.

Ухвалою судді від 10.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

За матеріалами справи, позивач проходив службу ЗЗВ ВСП у період з 21.04.2016 по 30.04.2021.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 у справі №280/3131/22 задоволено частково позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 - визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не нарахуванні та не виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, січень 2008 року. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.04.2023 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі №280/3131/22 за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі №280/3131/22 (адміністративне провадження №К/990/29555/23) касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без задоволення, а ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року залишено без змін.

За матеріалами справи, ЗЗВ ВСП сплатила 02.05.2024 ОСОБА_1 73568 грн. 02 коп. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 у справі №280/3131/22.

Протилежного відповідачем не доведено.

Судом досліджено й інші документи, наявні у матеріалах справи.

При вирішенні спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.

Згідно з ст.116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Судом вивчено й інші норми права, які стосуються виниклого публічно-правового спору.

На думку суду, при вирішенні даного публічно-правового спору по суті мають бути застосовані чинні норми, зокрема, КЗпП України.

Судом враховано, що за ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У даній адміністративній справі суд фактично розглядає відповідальність відповідача - ЗЗВ ВСП, а не позивача.

Тобто, приписи ст.58 Конституції України не можуть бути застосовані судом на користь позивача.

Також, на думку суду, при вирішенні даного публічно-правового спору по суті можуть бути застосовані приписи ст.ст.116, 117 КЗпП України.

За матеріалами справи останнім днем служби позивача у ЗЗВ ВСП було 30.04.2021, а 73568 грн. 02 коп. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 у справі №280/3131/22 ЗЗВ ВСП сплатив 02.05.2024.

Предметом позову не є конкретні суми/цифри.

При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та період не більше як за шість місяців.

З огляду на приписи ч.2 ст.9, ч.2 ст.245, ст.ст.246, 372 КАС України, з метою захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 02.05.2024 включно. Визначити спосіб виконання рішення: при нарахуванні ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 02.05.2024 включно ІНФОРМАЦІЯ_1 врахувати розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , виплачену заборгованість у сумі 73568 грн. 02 коп. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 у справі №280/3131/22, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком (грошовим забезпеченням) ОСОБА_1 , за період шість місяців.

Аналогічне застосування норм права здійснено, наприклад, Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 27.06.2023 у справі №280/6939/22.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 372 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 02.05.2024 включно.

Визначити спосіб виконання рішення: при нарахуванні ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.05.2021 по 02.05.2024 включно ІНФОРМАЦІЯ_1 врахувати розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) ОСОБА_1 , виплачену заборгованість у сумі 73568 грн. 02 коп. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.08.2022 у справі №280/3131/22, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком (грошовим забезпеченням) ОСОБА_1 , за період шість місяців.

В іншій частині позовної заяви відмовити.

У стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення виготовлено у повному обсязі 31.07.2024.

Суддя О.О. Прасов