Справа № 380/3991/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 рокуСправа № 380/3991/24 пров. № А/857/7876/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року (суддя Ланкевич І.З., м.Львів),-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_2 ) в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби;

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на суму невиплаченої одноразової допомоги у зв`язку із звільненням за весь час затримки виплати за період з 13.04.2023 по день фактичної виплати.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись із постановленою ухвалою її оскаржила позивач, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить таку скасувати.

В доводах апеляційної скарги вказує, що про порушення свого права вона дізналася 17.01.2024 коли отримала відповідь від відповідача. Зазначає, що обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначається за тими правилами, які були чинними на момент перебігу відповідного строку. Тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)) частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на момент звільнення позивача з військової служби, 12.04.2023, частина друга статті 233 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП) діяла в редакції, згідно якої строк звернення працівника до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежений трьома місяцями, позивач звернулася до суду з даним позовом 16.02.2024, відтак нею пропущений такий строк більше як на сім місяців.

Такі висновки суду першої інстанції є дещо помилковими, з таких міркувань.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишено без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Вказана ухвала мотивована тим, що наказом командира ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 04.04.2023 №16-РС позивача звільнено з військової служби (тобто у час, коли частина друга статті 233 КЗпП діяла у новій редакції).

Таким чином, датою виникнення спірних правовідносин є 04.04.2023.

З даним позовом позивач звернулася до суду 16.02.2024, тобто з пропуском встановленого частиною другою статті 233 КЗпП тримісячного строку звернення до суду, який був продовжений до 30.06.2023 (з урахуванням строку дії карантину), не надавши клопотання про поновлення такого строку, як-то передбачено частиною шостою статті 161 КАС.

14.03.2024 від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку, мотивована тим, що строк, передбачений статтею 233 КЗпП, не може застосовуватися до спірних правовідносин, а тому строк звернення до суду нею не пропущений. Крім того, вказала, що з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Зазначає, що про порушене право дізналася 25.01.2024 після того, як отримала відповідь від відповідача 17.01.2024 №71/1/38.

Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, частиною першою статті 122 КАС передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед статтею 122 КАС.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»; далі Закон № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 вибула з військової служби 12.04.2023, звільна 04.04.2023, тобто позивач залишила військову службу після 19.07.2022, а отже на спірні відносини поширюються норми статті 233 КЗпП у редакції Закону №2352-IX.

Предметом спору у розглядуваному випадку є не виплата одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас, з огляду на викладені норми апеляційний суд звертає увагу на те, що строки передбачені статтею 233 КЗпП у редакції Закону №2352-IX почали обчислюватися після 30.06.2023.

Разом з тим, оновлена редакція статті 233 КЗпП умовно розділена на дві частини, які визначають строки звернення до суду працівника у разі виникнення трудового спору, який становить три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права та щодо працівника, який звільнений при вирішенні трудового спору, де строк становить місяць з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (у спорах про незаконне звільнення, поновлення працівника на роботі), і щодо звільненого працівника у разі невиплати всіх належних останньому сум при звільненні, який становить три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, в розглядуваному випадку у спірних відносинах, до позивача слід застосовувати строк у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, а саме: тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зважаючи на те, що у листі від 17.01.2024 №71/1/38 в/ч НОМЕР_1 повідомлено позивачу-апелянту про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, тому саме з дати отримання цього листа, необхідно обчислювати строк звернення до суду із цим позовом, який подано 16.02.2024, тобто із дотриманням як місячного так і тримісячного строків, передбачених КАС та КЗпП відповідно.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду з позовом судом першої інстанції помилково витлумачено статтю 233 КЗпП в частині того, що позивачем пропущено трьох місячний строк звернення до суду з позовом, без акцентування уваги на суть спірних відносин, з якими пов`язується обчислення такого строку у справах про вирішення трудових спорів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 320, 322, 324, 325, 328, 329 КАС суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2024 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич