Справа № 400/11667/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/11667/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Бітова А.І.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса заяву адвоката Чередніченко Ірини Борисівни в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року адвокат Чередніченко Ірина Борисівна в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подала до Миколаївського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі Відповідач-1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі Відповідач-2, ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.07.2023 року за № 02 про відмову в призначені пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області з 22.06.2023 року призначити, нарахувати та виплачувати пенсію по інвалідності ІІ групи з урахуванням періоду роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано протиправною відмовою ГУ ПФУ в Харківській області у призначені ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи через неврахування до страхового стажу періодів роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.07.2023 року за № 02 про відмову в призначені пенсії;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.04.1993 року по 01.09.1994 року у Вознесенському відгодівельному радгоспі та періоду підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року;

- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.07.2023 року про призначення пенсії;

- у задоволенні позовних вимог про зобов`язання з 22.06.2023 року призначити, нарахувати та виплачувати пенсію по інвалідності ІІ групи відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 року скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 року в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів підприємницької діяльності з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року та в цій частині постановлене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення Миколаївського окружного адміністративного суду, апеляційний суд виходив з того, що у спірній період на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умовою сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду. В той же час, ОСОБА_1 не надав суду доказів, на підтвердження факту сплати ним страхових внесків у період з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, що унеможливлює зарахування провадження підприємницької діяльності за цей період до страхового стажу особи.

24 червня 2024 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява адвоката Чередніченко І.Б. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 року, в якій заявник просить переглянути зазначену постанову апеляційного суду за нововиявленими обставинами та ухвалити нову постанову, якою апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В якості нововиявлених обставин адвокат Чередніченко І.Б. в інтересах ОСОБА_1 посилається на лист ГУ ПФУ в Миколаївській області за № 1400-0604-8/45631 від 28.05.2024 року, в якому зазначено про відсутність у розпорядженні Відповідача відомостей про облік платників податків, їх звітності та сплати внесків до Пенсійного фонду України за період до 1998 року, що не було відомо Позивачу під час звернення до суду з позовною заявою та під час судового розгляду справи. До того ж, посилання у листі на можливість ОСОБА_1 отримати інформацію про сплату внесків до Пенсійного фонду України у спірний період здійснення підприємницької діяльності (з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року) спростовує висновок суду про те, що належним доказом сплати внесків є довідка Пенсійного фонду України.

Крім цього, також в якості нововиявлених обставин адвокат зазначає лист Вознесенської ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області за № 15485/6/14-29-59-01 від 17.06.2024 року, в якому зазначено, що вказана у відповіді № 17982/6/14-29-59- 01 від 26.07.2023 року сума 1 280 грн. сплачених ОСОБА_1 податків за період з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року включає суму страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Розглянувши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 року та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що зазначена заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, частиною 1 статті 361 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4 ст. 361 КАС України).

Відтак, нововиявлені обставини це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 року по справі № 640/19240/21, поряд з іншим зазначав, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Нововиявлені обставини це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Водночас, істотне значення для справи мають обставини, які пов`язані з матеріалами справи, що розглянута судом, впливають на оцінку вже досліджених ним доказів і мають, відповідно, значення для об`єктивного розгляду спору. Під такими обставинами розуміють факти, а не нові докази.

Зокрема, ними можуть бути скасування рішення або вироку суду, що мали преюдиційне значення під час прийняття рішення судом; факти, встановлені вироком суду, що набрав законної сили; завідомо неправдиві показання свідка в судовій справі; завідомо неправильний висновок експерта; фальшиві документи або речові докази тощо.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2021 року по справі № 802/1462/16-а вказав, що перегляд за нововиявленими обставинами є процесуальним засобом перевірки правильності судових постанов, ухвал, що має забезпечувати їх законність і обґрунтованість, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними своїх повноважень на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також і на виконання завдань і досягнення мети адміністративного судочинства.

Поряд з цим, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки, як було зазначено вище, нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.07.2019 року по справі № 855/268/19, від 28.10.2020 року по справі № 200/11289/19-а та від 12.11.2020 року по справі № 804/2223/17.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 року у справі «Pravednaya v. Russia», пп. 27, 28).

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21.01.2021 року по справі № 826/13811/16, а також від 26.10.2023 року по справі № 283/424/22.

Як слідує зі змісту заяви про перегляд постанови суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, в обґрунтування останньої заявник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України та зазначає, що нею встановлені істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи.

Позивач зазначає, що з наданої відповіді ГУ ПФУ в Миколаївській області за № 1400-0604-8/45631 від 28.05.2024 року встановлена невідома йому раніше обставина, а саме про відсутність у розпорядженні Відповідача відомостей про облік платників податків, їх звітності та сплати внесків до Пенсійного фонду України за період до 1998 року. Зазначене, на думку заявника, спростовує висновок апеляційного суду про те, що належним доказом сплати внесків є довідка Пенсійного фонду України.

Також, як на підставу для перегляду судового рішення Позивач посилається на те, що з наданої відповіді Вознесенської ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області за № 15485/6/14-29-59-01 від 17.06.2024 року ним встановлено, що у період з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року було сплачено 1 280 грн. в якості податків з урахуванням внесків до пенсійного фонду.

Колегія суддів наголошує, що необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21.01.2021 року по справі № 826/13811/16.

Разом з тим, наведені заявником обставини, зокрема про відсутність у розпорядженні Відповідача відомостей про облік платників податків, їх звітності та сплати внесків до Пенсійного фонду України за період до 1998 року, були досліджені апеляційним судом під час розгляду справи по суті та зазначено, що Позивачем не надано доказів, які підтверджують факт сплати страхових внесків у період з 19.08.1992 року по 25.10.1993 року, що унеможливлює зарахування підприємницької діяльності за цей період до страхового стажу особи.

Колегія суддів зауважує, що Верховним Судом у постанові від 26.10.2018 року по справі № 643/20104/15 вже сформований висновок у подібних правовідносинах, відповідно до якого належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Тому висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджуються із зазначеною правовою позицією Верховного Суду.

Більш того, належними доказами сплати страхових внесків за спірній період також можуть бути, зокрема платіжні доручення, квитанції установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, що вбачається з пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року.

Тому, на переконання колегії суддів мотиви, на які посилається заявник, зводяться до незгоди з судовим рішенням у даній справі, а обставини, на які він посилається, ґрунтуються виключно на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи та припущеннях.

Отже, обставини, на які посилається Позивач не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини 2 статті 361 КАС України.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, на які посилається адвокат Чередніченко І.Б. в інтересах ОСОБА_1 у своїй заяві теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що незгода Позивача з висновками, викладеними у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 року у цій справі не є підставою для її перегляду відповідно до норм п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.

Під час розгляду справи сторони (і позивач, і відповідачі) висловили свої позиції по справі, надали всі докази, сторони ознайомилися із такими документами та подали свої заперечення, а тому судом апеляційної інстанції у повному обсязі дотримано принцип рівності на подання доказів та наведення аргументів чи заперечень стосовно таких матеріалів.

У відповідності до частини 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви адвоката Чередніченко І.Б. в інтересах ОСОБА_1 про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2024 року за нововиявленими обставинами, оскільки підстави, наведені заявником не є нововиявленими обставинами в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242, 321, 325, 361, 368, 369 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Чередніченко Ірини Борисівни в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: В.О. Скрипченко