Справа № 160/10563/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт, а саме рішення, Комунального закладу Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної Ради, викладене в акті огляду МСЕК №1310 від 23.10.2023, в частині встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності;
- зобов`язати медико-соціальну експертну комісію Комунального закладу Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної Ради провести повторний огляд ОСОБА_1 на предмет встановлення йому II групи інвалідності.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача щодо визначення групи інвалідності позивача. Зазначає, що при написанні довідки МСЕК не було враховано стан здоров`я ОСОБА_1 та його нездатність до спілкування без використання допоміжних засобів.
10 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що діагноз встановлений на підставі медичного огляду позивача, зафіксованого в численних медичних документах, в тому числі і тих, що додані до позову та до цього відзиву. При огляді в МСЕК позивачу встановлена третя група інвалідності. Підставою для встановлення інвалідності стало онкологічне захворювання, про яке зазначено. Інвалідність позивачу встановлена з 23 жовтня 2023 р. безстроково. Щодо інших захворювань, на які страждає позивач, то зауважує, що вони не пов`язані з основним захворюванням (зниження слуху розбірливості мови, тобто нейросенсорна приглухуватість, початкові явища слабкого ступеню, та початкова катаракта) та за результатами огляду у МСЕК у позивача ОСОБА_1 , виявлені мінімальні функціональні порушення, що обмежують життєдіяльність хворого в легкому ступені у зв`язку з цими захворюваннями, та не дають підстав для встановлення групи інвалідності згідно діючого чинного законодавства. Зауважує, що у позивача відсутні вищевказані ознаки, що позбавляє відповідача можливості встановити йому ІІ групу інвалідності, адже наявні у нього інші захворювання, які мають місце у чоловіка в 69 років (станом на день огляду), не є окремою підставою для встановлення інвалідності. Наявна у позивача ступінь втрати здоров`я дали відповідачу підстави для встановлення йому ІІІ групи інвалідності і підстав для зміни групи на ІІ групу на даний час немає.
17 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що відповідач проти позову заперечує формально, його рішення підлягає судовому контролю. Вказує, що позивача не оглянуто та не направлено на додаткові обстеження для ґрунтовного аналізу стану здоров`я, що не дає змоги об`єктивно та керуючись вимогами законодавства здійснити огляд позивача. Підкреслює, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи.
У відповідності до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31.01.2017 року позивачу встановлено діагноз: рак прямої кишки, недостатність анального проходу ІІІ ступеня.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 13.03.2017 року та від 18.04.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока. Ускладнення захворювання: наявність неприроднього заднього проходу.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 26.04.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 17.05.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 08.06.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 07.07.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока. Ускладнення захворювання: наявність неприроднього заднього проходу.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 07.07.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 21.08.2017 року позивачу встановлено діагноз: злоякісне новоутворення прямої кишки середнього ампулярного відділу, аденокарцинома, ступінь диференціації: висока
Згідно консультаційного висновку спеціаліста від 25.09.2023 року позивачу встановлено діагноз рак прямої кишки.
Також позивачем надано направлення на патологогістологічне дослідження від 21.02.2017 року, протокол дослідження спіральної комп`ютерної томографії, протокол операції від 21.02.2017 року, форму індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається МСЕК від 23.10.2023 року, медичну книжку позивача.
Відповідно до Акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.10.2023 року позивачу встановлено третю групу інвалідності.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 23.10.2023 року серії 12ААГ №551381 позивачу встановлено третю групу інвалідності з 23.10.2023 року, загальне захворювання, безстроково. Рекомендовано нагляд онколога та сімейного лікаря.
Вважаючи протиправним спірне рішення Комунального закладу Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної Ради, викладене в акті огляду МСЕК №1310 від 23.10.2023, в частині встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (далі Закон №875-XII) інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.
Частиною 2 ст. 6 Закон №875-XII громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.
Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року № 2961-IV (далі Закон №2961-IV) у ст. 1 визначено, що
- особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність;
- інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист;
- медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Статтею 7 Закону №2961-IV встановлено, що медико-соціальна експертиза осіб з обмеженнями повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я.
Особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.
Положення про медико-соціальну експертизу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 (далі Положення). Це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Медико-соціальні експертні комісії визначають:
групу інвалідності, її причину і час настання. Особа може одночасно бути визнана особою з інвалідністю однієї групи і лише з однієї причини. При підвищенні групи інвалідності в разі виникнення більш тяжкого захворювання причина інвалідності встановлюється на вибір особи з інвалідністю. У разі якщо однією з причин інвалідності є інвалідність з дитинства, вказуються дві причини інвалідності;
види трудової діяльності, рекомендовані особі з інвалідністю за станом здоров`я. Висновок про нездатність до трудової діяльності внаслідок інвалідності готується виключно за згодою особи з інвалідністю (крім випадків, коли особу з інвалідністю визнано недієздатною);
причинний зв`язок інвалідності із захворюванням чи каліцтвом, що виникли у дитинстві, вродженою вадою;
ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання;
ступінь втрати здоров`я, групу інвалідності, причину, зв`язок і час настання інвалідності громадян, які постраждали внаслідок політичних репресій або Чорнобильської катастрофи, військової агресії Російської Федерації проти України;
медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
Медико-соціальні експертні комісії:
встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації;
складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів;
забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні;
вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю.
Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Положення про медико-соціальну експертизу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 (далі Положення).
Згідно п. 1 Положення воно визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Згідно п. 3 Положення Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідно до п. 4 Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.
Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.
Міські та районні комісії утворюються з розрахунку одна комісія на 100 тис. чоловік віком 18 років і старше, міжрайонні - у районах і містах з кількістю населення менш як 100 тис. чоловік.
МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.
Підпунктом 1 пункту 11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Відповідно до п. 15 Положення комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.
Згідно п. 17, 18 Положення медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.
Пунктом 19 Положення визначено, що комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
За п. 20 Положення Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.
Також Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2019 року №1317 затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі Положення про порядок встановлення інвалідності).
Пунктом 3 Положення про порядок встановлення інвалідності передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Згідно п. 26 Положення про порядок встановлення інвалідності особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Причиною інвалідності є, зокрема, загальне захворювання.
Відповідно до п. 27 Положення про порядок встановлення інвалідності підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:
обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;
обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;
обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;
обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.
До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.
Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені:
обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів;
обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані;
обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає);
обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії);
обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів;
обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації;
обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.
Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Інструкція про встановлення груп інвалідності затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я від 05.09.2011 року №561 (далі Інструкція).
Інструкція регулює механізм встановлення груп інвалідності (п. 1.1. Інструкції).
Пунктами 1.3.-1.4. Інструкції встановлено, що Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1317 1317-2009-п, медико-соціальна експертиза проводиться хворим, що досягли повноліття, інвалідам, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.
Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно п. 1.6. Інструкції документи, що використовуються для визначення причинного зв`язку інвалідності, подаються в оригіналі або копії, засвідчені в установленому законодавством порядку.
Відповідно до п. 1.9. Інструкції Огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проводиться згідно з Положенням.
За п. 1.10. Інструкції при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.
Класифікація основних видів порушення функцій, основних критеріїв життєдіяльності та ступенів їх вираженості міститься у розділі ІІ Інструкції та визначає основні види порушення функцій організму людини, які визначаються медико-соціальною експертизою, критерії життєдіяльності людини.
Згідно з п. 2.3., 2.4. Інструкції Критерії встановлення інвалідності визначені пунктом 27 Положення.
Причини інвалідності встановлюються згідно з пунктом 26 Положення.
Перелік захворювань, дефектів, необоротних морфологічних станів, порушень функцій органів та систем організму, при яких група інвалідності встановлюється без строку переогляду міститься у розділі ІІІ Інструкції. Зокрема, у п. 3.3., 3.4. Інструкції визначено при яких захворюваннях встановлюється ІІ та ІІІ група інвалідності відповідно.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Підстави позову в цій справі зводяться до твердження позивача про неповноту проведеної щодо позивача МСЕК, тобто позивач оскаржує порядок проведення такої МСЕК.
При розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 10.02.2022 року у справі №160/7153/20.
Отже, в цій справі предметом судового розгляду є виключно дотримання відповідачем процедури прийняття спірного рішення.
Така процедура, згідно вищевикладених положень законодавства, передбачає прийняття рішення уповноваженою комісією, а також її уповноваженим складом комісії (позивачем не оспорювалося, судом встановлено належність суб`єкта прийняття спірного рішення як органу, так і його персонального складу), на підставі повного медичного обстеження та проведення необхідних досліджень (п. 17 Положення, саме з цієї підстави подано позов), з дотриманням вимог Положення, Положення про порядок встановлення інвалідності та Інструкції (порушення цих положень позивач вбачав саме в неповноті медичного обстеження та проведених досліджень, інших процедурних порушень позивачем не визначено, а судом за результатом повної оцінки процедури прийняття спірного рішення, в т.ч. усіх аспектів такої процедури згідно вищевикладених нормативних положень, не встановлено).
Таким чином, суд переходить до оцінки повноти медичного обстеження позивача та проведення щодо нього усіх необхідних досліджень.
Слід звернути увагу на те, що відповідні твердження позивача є абстрактними та не дозволяють жодним чином конкретно встановити в чому саме полягала неповнота медичного обстеження та які необхідні дослідження слід було провести, однак їх не було проведено позивач не повідомляє який аспект стану здоров`я позивача не досліджено чи неналежним чином досліджено, якому діагнозу чи діагнозам не надано оцінки, а також не вказує яке саме дослідження було необхідним для проведення та в зв`язку з чим. Не вказано позивачем і жодного прикладу, коли надані медичні документи не було враховано.
Суд зауважує, що відповідач надав матеріали МСЕК щодо прийняття спірного рішення, з яких вбачається, що при дослідженні враховано надані позивачем разом з позовом медичні документи, які встановлюють стан здоров`я позивача (в т.ч. виписки та висновки). Отже, ці документи були оцінено, натомість позивач фактично не погоджується саме з результатом такої оцінки вважає, що належна оцінка призвела б до встановлення іншої групи інвалідності.
Також в даній справі відсутні докази звернення позивача із заявами про направлення його на проведення додаткових обстежень або про долучення до матеріалів МСЕК медичних документів, які в подальшому не були враховані. В свою чергу з наданого відповідачем акту огляду МСЕК від 23.10.2023 року №1310 вбачається процедурна належність відповідної процедури наявні результати відповідних обстежень, їх оцінка відповідними лікарями і тд.
Суд повторює, що позивач не навів жодного конкретного прояву неповноти проведеного обстеження.
В цьому аспекті слід враховувати, що згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.
В даній справі суд констатує виконання відповідачем обов`язку згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України довести правомірність спірного рішення відповідачем надано акт проведення МСЕК та відповідні матеріали, які в сукупності підтверджують належність процедури проведення МСЕК щодо позивача. В свою чергу питання факту, про який стверджував позивач (неповнота проведеного дослідження) позивачем не підтверджено жодним чином позивач не лише не довів, а й не вказав на те в чому така неповнота полягала (наприклад, не заявив, що не враховано певний діагноз, не долучено та не досліджено конкретний документ).
В даній справі судом встановлено, що процедура проведення МСЕК відповідачем дотримана, в свою чергу заперечення позивача фактично стосуються оцінки результатів такої процедури - позивач вважає, що вони мали бути іншими. Однак в цьому випадку йдеться не про дотримання процедури як такої, а про застосування медичних знань, оцінку діагнозів та досліджень відповідно до їх змісту, а не порядку встановлення чи проведення, а тому в цій частині спору правова оцінка відповідним обставинам (правильності встановлених діагнозів, проведених досліджень) судом не надається.
На виконання засади адміністративного судочинства щодо офіційного з`ясування судом з власної ініціативи здійснено повну та всебічну перевірку процедури проведення МСЕК щодо позивача на підставі наявних у справі доказів, обсяг яких судом визнано достатнім для вирішення питання про законність спірно акту відповідача. За результатом такої перевірки судом не встановлено порушень законодавства під час проведення МСЕК позивача.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
У зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді 22 липня 2024 року.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Н.В. Боженко