Справа № 420/4957/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/4957/21

Перша інстанція: суддя Потоцька Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 22.05.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі №420/4957/21 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

У С Т А Н О В И В:

28.02.2024 Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вказаного звернення відповідач зазначав, що власником (користувачем) тимчасової споруди ТОВ «Комплекс відпочинку «Барвінок» у Департаменті архітектури та містобудування Одеської міської ради оформлено новий паспорт прив`язки тимчасової споруди №01-08/490 на актуальну площу тимчасової споруди 21,8кв.м. У зв`язку з чим, така тимчасова споруда не може уважатися протиправно розташованою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 у справі №420/4957/21 заяву представника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №420/4957/21, виданий Одеським окружним адміністративним судом 04.11.2021 на виконання рішення Одеського Окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі №420/4957/21 про зобов`язання Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради провести процедуру демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43 встановлену Розділом 16 Правил № 3961-VI.

Приймаючи означене судове рішення окружний адміністративний суд вказав, що ТОВ «Комплекс відпочинку «Барвінок» у Департаменті архітектури та містобудування Одеської міської ради оформлено новий паспорт прив`язки тимчасової споруди №01-08/490 на актуальну площу тимчасової споруди 21,8кв.м., а тому виконання рішення суду у справі №420/4957/21 та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2021 №319 «Про демонтаж тимчасової споруди» суперечитиме Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, а також Правилам розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013 №3961-VI.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду першої інстанції позивачем безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2024 у справі №420/4957/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2024 у справі №420/4957/21 про задоволення заяви Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - скасовано.

Справу №420/4957/21 направлено до Одеського окружного адміністративного суду для розгляду та вирішення питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, наведених у мотивувальній частині даного судового рішення.

За наслідком такого розгляду 22.05.2024 Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/4957/21 прийнято ухвалу, якою заяву представника Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради задоволено повністю.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №420/4957/21, виданий Одеським окружним адміністративним судом 04.11.2021 на виконання рішення Одеського Окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі №420/4957/21 про зобов`язання Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради провести процедуру демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43 встановлену Розділом 16 Правил № 3961-VI.

Приймаючи таке ухвалу окружний адміністративний суд виходив із того, що ТОВ «Комплекс відпочинку «Барвінок» у Департаменті архітектури та містобудування Одеської міської ради оформлено новий паспорт прив`язки тимчасової споруди №01-08/490 на актуальну площу тимчасової споруди 21,8кв.м.

Не погодившись із вищеозначеним судовим рішення позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі №420/4957/21 та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що оформлення ТОВ «Комплекс відпочинку «Барвінок» нового паспорту прив`язки на тимчасову споруду не унеможливлює виконання рішення суду у справі №420/4957/21. Така обставина не є іншою, у розумінні приписів ст.374 КАС України, а тому не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Підкріплюючи своє позицію ОСОБА_1 вказує на правові висновки, які Верховним Судом викладено в постановах у справі №2-4671/11, у справі №752/2391/17. Також, ОСОБА_1 акцентує увагу на порушенні судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття від відповідача нових доказів.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі від 22.05.2024, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судовий акт без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі №420/4957/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради провести процедуру демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43, встановлену Розділом 16 Правил № 3961-VI.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ВІДПОЧИНКУ «БАРВІНОК» залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2021 у псправі №420/4957/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради про зобов`язання демонтувати тимчасову споруду - без змін.

Порядок набрання рішенням суду першої інстанції законної сили наведено у статті 255 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З урахуванням наведеного, колегією суддів установлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі №420/4957/21 набрало законної сили.

На виконання рішення суду від 12.08.2021 у справі №420/4957/21 Одеським окружним адміністративним судом ОСОБА_1 04.11.2021 видано виконавчий лист щодо зобов`язання Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради провести процедуру демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43, встановлену Розділом 16 Правил № 3961-VI.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказане свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Наведені засади знайшли своє відображення також у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Case of Hornsby v. Greece» (Горнсбі проти Греції), де Суд зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є виконання судового рішення як завершальної стадії судового провадження.

Згідно із частинами першою другою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому, рішення суду можуть виконуватися у добровільному або примусовому порядку. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

За правилами частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відтак, підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням; 3) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 4) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, як то видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання.

Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконано.

Як установлено колегією суддів, підставою для застосування судом першої інстанції приписів ст.374 КАС України та визнання виконавчого листа у справі №420/4957/21 таким, що не підлягає виконанню слугувало оформлення ТОВ «Комплекс відпочинку «Барвінок» у Департаменті архітектури та містобудування Одеської міської ради нового паспорту прив`язки тимчасової споруди №01-08/490 на актуальну площу тимчасової споруди 21,8кв.м.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що така підстава для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не кореспондується із положеннями ст.374 КАС України, оскільки за наслідком перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2021 у справі №420/4957/21 в апеляційному порядку воно не скасовано/не змінено (в касаційному порядку не оскаржувалось), як і не скасовано за наслідком перегляду за нововиявленими обставинами.

Апеляційний адміністративний суд також відмічає, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Натомість, у досліджуваній ситуації таких обставин та фактів не встановлено, що відповідно унеможливлює застосування, у даному випадку, такого процесуального інституту як «визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню».

До того ж, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №420/4957/21 зазначено, що тимчасова споруда, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43, суттєво погіршує безпеку дорожнього руху на перехресті, обмежує видимість водіям транспортних засобів та бокову видимість пішоходам, що значно перешкоджає оцінці дорожньо-транспортної ситуації та у будь-який момент може стати причиною дорожньо-транспортної пригоди. Наведені обставини підтверджуються листом-відповіддю ГУ НП в Одеській області №3/А-97/КУ від 16.12.2015.

При цьому, жителі міста Одеси та позивач неодноразово впродовж багатьох років звертались до органу місцевого самоврядування щодо протиправного розміщення тимчасової споруди, яка знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Новосельського, 43, однак, жодних дій з демонтажу, відповідачем не вчинялися.

У свою чергу, відповідач своєю бездіяльністю (не вчинення заходів з демонтажу ТС) порушує гарантовані Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами права ОСОБА_1 як члена територіальної громади, зокрема, на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Означене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що спірну тимчасову споруду розміщено правомірно.

Апеляційний адміністративний суд уважає неправильним висновок окружного адміністративного суду про те, що проведення Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради демонтажу тимчасової споруди становитиме втручання у права суб`єкта господарювання у формі надмірного формалізму, адже дотримання адміністративних процедур, у даному випадку, не є пріоритетним.

Спірна тимчасова споруда, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43, суттєво погіршує безпеку дорожнього руху на перехресті, обмежує видимість водіям транспортних засобів та бокову видимість пішоходам, що значно перешкоджає оцінці дорожньо-транспортної ситуації та у будь-який момент може стати причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, саме безпека учасників дорожнього руху є тим ключовим критерієм, який зобов`язує Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради провести процедуру демонтажу тимчасової споруди, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, 43.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку колегією суддів було установлено, що паспорт прив`язки, видано на тимчасову споруду, яку розміщено без дотримання безпеки дорожнього руху.

Водночас, під час розгляду спірного питання така важлива обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції, що відповідно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад судочинства, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захистити права та інтереси особи; цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою) означає "у вагомих сумнівах - на користь людини"; принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси всіх учасників справи.

Однак, здійснюючи розгляд питання стосовно визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції надає перевагу правам товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС ВІДПОЧИНКУ «БАРВІНОК», залишаючи при цьому не захищеними права ОСОБА_1 як члена територіальної громади м.Одеси.

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні висновки та викладені відповідачем у заяві доводи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції уважає неправильним висновок окружного адміністративного суду стосовно наявності законодавчо передбачених підстав для визнання виконавчого листа у справі №420/4957/21 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені Одеським окружним адміністративним судом в оскаржуваній ухвалі від 22.05.2024 у справі №420/4957/21 висновки не відповідають обставинам справи, а тому такий судовий акт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 у справі №420/4957/21 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні заяви Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про визнання виконавчого листа у справі №420/4957/21 таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький А.В. Крусян