Справа № 480/10997/23
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якій просила:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 , пп НОМЕР_2 ) щодо відмови у припиненні (розірванні) контракту та звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас у відповідності до підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 , пп НОМЕР_2 ) припинити (розірвати) контракт та звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас у відповідності до підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є військовослужбовцем, та на час звернення до суду проходила службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач зазначає про те, що відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має право на звільнення з військової служби, оскільки самостійно виховує дитину віком до 18 років, про що нею було подано відповідний рапорт. Втім за результатами розгляду зазначений рапорт було повернуто відповідачем без розгляду.
Вважає такі дії відповідача протиправними, а свої права - порушеними, що й обумовило необхідність у зверненні до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 12.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Від Військової частина НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що 27.07.2023 позивачка звернулася з рапортом щодо припинення контракту згідно підпункту г, п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та звільнення із військової служби. Військовою частиною НОМЕР_1 рапорт на звільнення було залишено без розгляду, про що позивача було повідомлено. Представник зауважив, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Однак, як стверджує представник, попри знання своїх обов`язків як військовослужбовця, що проходить службу за контрактом, позивач порушила вимоги ст. 14 Статуту внутрішньої служби, звернулася з рапортом на звільнення, не погодила його з безпосереднім командиром (що підтверджується матеріалами, які ОСОБА_1 додала до позовної заяви, рапорт на звільнення не підписаний ні Командиром роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , ні начальником польового вузла зв`язку), хоча мала погодити рапорт з безпосереднім командиром, а він в свою чергу подав би даний рапорт до вищого командування для вирішення питання про звільнення.
Відтак, на переконання представника, у зв`язку із порушенням Статуту внутрішньої служби Збройних сил України позивачу було правомірно відмовлено у розгляді вищевказаного рапорту.
Щодо наявних підстав для звільнення, зокрема у зв`язку з самостійним вихованням неповнолітньої дитини, представник вказав, що хоча і рішенням Конотопського міськрайонного суду від 08 лютого 2019 року у справі № 577/5303/18, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено разом з ОСОБА_1 , однак проживання батьків дитини окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним з них не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини та не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від обов`язку та не позбавляє права брати особисту участь у вихованні дитини.
Ухвалою суду від 01.11.2023 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 15.04.2019 по 25.10.2023 перебувала на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 зокрема на посаді начальника радіорелейної станції Р419А другого взводу зв`язку роти зв`язку командного пункту польового зв`язку Збройних Сил України, має військове звання молодшого сержанта (а.с. 41).
27.07.2023 ОСОБА_1 подала командиру роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення її з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі пп.г п. 3, ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (як особа, що самостійно виховує дитину віком до 18 років). До рапорту було долучено копію свідоцтва про народження дитини № НОМЕР_3 ; рішення суду про розірвання шлюбу, справа № 577/5303/18; витяг з реєстру територіальної громади, № 2023/004826622,2023/004826306; довідку дошкільного навчального закладу (садочок) № 13 «Веселка» № 34/01-17 (а.с. 13).
На вказаному рапорті містить відбиток штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції та резолюція, що адресована старшому лейтенанту Кругових "Повернути без реалізації".
За результами розгляду рапорту від 27.07.2023 листом від 10.08.2023 № 2/7-795 начальник відділення персоналу штабу/ військової частини НОМЕР_1 повернув рапорт ОСОБА_1 від 27 липня 2023 року з додатками без розгляду у зв`язку із порушенням вимог статті 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", якою визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього командира (начальника), а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого командира (начальника), з чого випливає, що в разі наявної потреби, військовослужбовець повинен звернутися до свого безпосереднього командира (начальника) через подачу рапорту по команді з клопотанням (а.с. 14).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Згідно частини першої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За нормами частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Згідно із частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та на час звернення до суду проходила службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби позивач висловила небажання продовжувати військову службу у зв`язку із тим, що вона самостійно виховує неповнолітнього сина, про що нею було подано відповідний рапорт. Втім, за результатами розгляду рапорту рапорт позивача було повернуто без розгляду.
Так, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), в тому числі, військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
За приписами частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абз. 1-3 п. 12 розділу І Положення № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно із пунктом 260 Положення № 1153/2008, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Нормами підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) здійснюється на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За приписами пункту 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Згідно із абз. 13 п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі Інструкція № 170) документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Пункт 12.11 розділу XII Інструкції № 170 визначає, що перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що звернення військовослужбовця з певним проханням оформлюється рапортом, який має бути адресований вищій посадовій особі та підлягає реєстрації в день надходження. Подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
У свою чергу розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає, зокрема, підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин. Також уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. При цьому, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
За результами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.
Як встановлено судом, 27.07.2023 ОСОБА_1 подала командиру роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення її з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі пп.г п.3, ч.5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (як особа, що самостійно виховує дитину віком до 18 років) (а.с.13).
Суд зауважує, що рапорт позивача від 27.07.2023 про звільнення з військової служби адресований командиру роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , тобто позивач подав рапорт по команді своєму начальнику, який, зазначивши свою думку щодо поданого рапорту, мав би скерувати його далі - начальнику польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , який також, зазначивши свою думку щодо поданого рапорту, мав би скерувати його далі - командиру Військової частини НОМЕР_1 .
Водночас, матеріали справи не містять доказів реагування вищого командування на вказаний рапорт, зокрема доказів, що свідчать про направлення рапорту комндиром роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 до начальника польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
При цьому, сторонами у справі не заперечується, а матеріалами справи підтверджується факт отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 , про що свідчить відбиток штемпеля реєстрації вхідної кореспонденції.
Обгрунтованих доводів про причини неподання рапорту по команді відповідач не надав, а суд - не встановив.
Натомість, листом від 10.08.2023 № 2/7-795 начальник відділення персоналу штабу/ військової частини НОМЕР_1 повернув рапорт ОСОБА_1 від 27 липня 2023 року з додатками без розгляду у зв`язку із порушенням вимог статті 14 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", якою визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього командира (начальника), а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого командира (начальника), з чого випливає, що в разі наявної потреби, військовослужбовець повинен звернутися до свого безпосереднього командира (начальника) через подачу рапорту по команді з клопотанням (а.с. 14).
На переконання суду, така відповідь за підписом начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не може бути рішенням, за результатом розгляду рапорту позивача про звільнення від 27.07.2023, у розумінні Положення № 1153/2008, Закону № 2232-ХІІ, Інструкції № 170, а тим більше про прийняття рішення (у тому числі про відмову) уповноваженою особою, зокрема командиром Військової частини НОМЕР_1 , чи іншою особою, яка має повноваження на прийняття відповідних рішень з кадрових питань. Доказів того, що начальник відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 наділений відповідними матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів суду не надано.
Разом з тим, рапорт ОСОБА_1 від 27.07.2023 року про звільнення її з військової служби, військовою частиною НОМЕР_1 розглянутий не був, оскільки ні наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби, а ні обґрунтованої відмови у задоволенні цього рапорту з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження, відповідачем не було прийнято.
Така бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 не відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України та є протиправною.
Обґрунтовуючи свою позицію відповідач у відзиві стверджує про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби з огляду на той факт, що хоча і рішенням Конотопського міськрайонного суду від 08 лютого 2019 року у справі 577/5303/18, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено разом з ОСОБА_1 , однак проживання батьків дитини окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним з них не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини та не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від обов`язку та не позбавляє права брати особисту участь у вихованні дитини.
Водночас, вказані доводи суд не бере до уваги та не надає їм оцінку, за обставин неприйняття відповідачем, за результатом поданого позивачем рапорту про звільнення, жодного рішення, саме в якому б відповідачем зазначались ці доводи з необхідними обґрунтуванням.
Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та досліджені докази, приймаючи до уваги, що відповідачем не прийнято жодного рішення за результатом поданого позивачем рапорту від 27.07.2023 про звільнення, суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та, із врахуванням ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду та неприйняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 27.07.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.07.2023 про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту, з урахуванням висновків викладених у цьому рішенні.
У той же час, позовні вимоги про зобов`язання відповідача припинити (розірвати) контракт та звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту уповноваженою особою, підготовки передбачених законодавством документів, направлення таких до уповноваженої особи щодо прийняття рішення про звільнення.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Рішення за результатом розгляду рапорту позивача від 27.07.2023 щодо звільнення повноважною особою військової частини НОМЕР_1 прийнято взагалі не було. Таким чином, матеріалами справи не підтверджується факт відмови військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби за рапортом від 27.07.2023, не звільнення з військової служби, за якими стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Враховуючи зазначене, у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання відповідача припинити (розірвати) контракт та звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України у запас у відповідності до підпункту г пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, належить відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_2 ) щодо нерозгляду та неприйняття рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 27.07.2023 про звільнення її з військової служби за сімейними обставинами.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 пп НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) від 27.07.2023 про звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та прийняти відповідне рішення за результатами розгляду рапорту, з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко