Справа № 400/5088/24
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 р. № 400/5088/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. у порядку письмового провадження розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , , АДРЕСА_2

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби та зобов`язати військову частину розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.04.2024 у встановленому порядку звернувся з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Відповідь на рапорт не отримав. Вважає протиправною бездіяльність військової частини щодо нерозгляду рапорту про звільнення. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що за наявною інформацією у військовій частині рапорт ОСОБА_1 реєстрацію не проходив. Відповідно, командир військової частини рапорт військовослужбовця про звільнення не розглядав та рішення за результатами його розгляду не приймав. Крім цього, вказує, що відповідно до наказу командира військової часини НОМЕР_1 від 29.05.2024 року №150, Позивач вважається таким, що самовільно залишив військову часину НОМЕР_1 з 28 травня 2024 року по теперішній час. Також, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.05.2024 року №2551, командиром військової частини було призначено службове розслідування. В задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

25.04.2024 позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, посилаючись на підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме матір позивача є інвалідом 1 групи та потребує постійного догляду. До рапорту додано копії документів згідно переліку зазначеному у рапорті.

Вказаний рапорт поданий позивачем на ім`я командира 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Станом на дату звернення до суду рішення за результатами розгляду рапорту не прийнято.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту про звільнення, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.

За змістом підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до абзацу 2 пункту 127 Статуту солдат підпорядковується командирові відділення.

За приписами частини 7статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Судом встановлено, що поданий позивачем рапорт поданий із дотриманням вимог встановлених пунктом 233 Положення № 1153/2008, тобто поданий «по команді» із зазначенням у ньому підстави звільнення з військової служби; із зазначенням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця із долученням документів, які підтверджують підстави звільнення.

Згідно з пп.1 п.225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-ХIV) передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Суд враховує, що нормами чинного законодавства не передбачено строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. За загальним правилом, такий рапорт має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. При цьому, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Водночас, як видно з матеріалів справи та й не заперечується сторонами, рапорт позивача від 25.04.2024 не був розглянутий належним чином і по цьому документу не було прийнято жодного рішення.

При цьому посилання відповідача на те, що рапорт позивача не реєструвався, а відтак командир військової частини НОМЕР_1 його не розглядав, не є належним обґрунтуванням бездіяльності щодо розгляду рапорту поданого «по команді». Суд зазначає, що вказаний рапорт містить погодження командира артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 . Вказане відповідачем не спростовано, будь-яких доказів зворотного суду не надано.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , допустила протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту позивача від 25.04.2024 про його звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо посилання відповідача на те, що у діях позивача вбачаються ознаки ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України, суд вважає їх також необґрунтованими, оскільки Положення та Інструкція не містять обмежень щодо звернення особи з рапортом про звільнення, у зв`язку з наявністю таких обставин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби за пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

На підставі статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити.

2.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОКПП НОМЕР_2 ) про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3.Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОКПП НОМЕР_2 ) про звільнення з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар