Справа № 120/16318/23
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 липня 2024 р. Справа № 120/16318/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що був призваний на військову службу під час мобілізації, станом на дату звернення з цим позовом до суду проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Зазначає, що його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Стрижавської територіальної громади» №18 від 31.03.2023.

Бажаючи реалізувати своє право на звільнення з військової служби, позивач 18 вересня 2023 року звернувся до командування військової частини НОМЕР_3 з відповідним рапортом та необхідними документами, однак отримав відповідь про відмову в задоволенні поданого рапорту, оскільки надана довідка лікарсько-консультативної комісії не підтверджує необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 та не є належним обґрунтуванням підстави звільнення.

Позивач вважає зазначену відмову відповідача протиправною, оскільки у нього наявні законні підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону № 2232, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що позивачу відмовлено у звільненні з військової служби у відповідності до п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, оскільки до рапорту військовослужбовця не додано висновку медико-соціальної експертної комісії щодо необхідності здійснення постійного догляду. Така позиція, на думку відповідача, відповідає судовій практиці судів України, відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказує, що на даний час норми статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та перелік поважних причин, затверджених Постановою №413 суперечать одна одній, а тому оскільки закони мають вищу юридичну силу перед постановами Уряду, необхідно застосовувати норми закону. Також звертає увагу, що положення закону передбачає альтернативу у тому, який саме висновок має підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду: медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 13.03.2022 та проходить військову службу за призовом під час мобілізації в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) з 17.02.2023.

18.09.2023 позивач звернувся до начальника прикордонної протитанкової застави НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України із рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України згідно п. г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із необхідністю стороннього догляду за хворою матір`ю за висновком ЛКК.

23.09.2023 представник позивача адвокат Аліна Вдовцова звернулася до відповідача із адвокатським запитом щодо інформації про результати розгляду рапорту ОСОБА_1 .

Листом від 02.10.2023 відповідач повідомив адвоката про те що рапорт ОСОБА_1 був розглянутий керівництвом прикордонного загону та надано відповідь від 20.09.2023 "12/32079/23-Вн про те, що надані документи не відповідають вимогам переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби ті зі служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ №413 від 12.06.2013. за вказаних обставин, відмовлено у прийнятті рішення про звільнення з військової служби.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 2 ч.6 ст.2 Закону №2232-XII статті передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підпунктом "г" пункту 2 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

У свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, позивач під час проходження військової служби подав до відповідача рапорт про звільнення з підстав передбачених п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону №2232-XII до якого долучив копію висновку ЛЛК від 31.03.2023 щодо необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, однак у задоволенні такого йому відмовлено.

Тобто, спірні правовідносини виникли з приводу наявності/відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану.

Щодо допустимості висновку ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі 31.03.2023, для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю та його звільнення з військової служби за сімейними обставинами, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 (далі - Положення).

Підпунктом 1 п.11 цього Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ №189 від 09.04.2008, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, яка прийнята в тому числі відповідно до ст.26 Закону №2232-XII, затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Постанова №413).

Абзацом 5 Постанови №413 визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить про те, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини (необхідність постійного догляду за членом сім`ї) мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Крім того, примітки зазначеною у Постанові №413 визначено, що членами сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу є особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, який би міг підтвердити необхідність постійного догляду за батьком, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача у даних спірних правовідносинах.

Окрім цього, суд вважає за необхідне вказати, що при вирішенні спірних правовідносин підлягають застосуванню лише норми Закону №2232-XIІ, а не положення Постанови №413, яка суперечить нормам Закону №2232-XIІ, так як у даному випадку відсутня суперечність правових норм, оскільки нормативно-правові приписи Постанови №413 не суперечать Закону №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи Постанови №413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною може бути підтверджено висновком ЛКК.

Враховуючи викладене, долучений позивачем до поданого рапорту про звільнення висновок ЛКК про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі 31.03.2023 не може бути визнано документом, який передбачений чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, так як такий висновок, видано саме комісією, що може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно осіб, які не досягли 18 років.

За наведеного, суд зауважує, що долучений позивачем до рапорту висновок ЛКК, не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа (МСЕК).

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявними у матеріалах справи доказами, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворим батьком дружини.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 )

Суддя Комар Павло Анатолійович