Справа № 160/12522/24
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради
до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці
про визнання протиправним та скасування припису,
В обґрунтування своїх вимог позивач, зазначив, що відповідачем неправомірно винесено припис про усунення виявлених порушень, оскільки його винесено на підставі необґрунтованих висновків, які були виявлені у ході перевірки порушення законодавства про працю. Позивач вважає, що припис є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки надані начальником відділу кадрів на вимогу інспектора праці пояснення в Акті не відображені, на подані позивачем зауваження до Акту відповідач не відреагував та відповіді не надав. Оскаржуваний Припис складено необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, упереджено, без врахування поданих пояснень та зауважень. Зазначені в Акті та Приписі порушення не підтверджені фактами.
16.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено дію спірного припису.
16.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
17.06.2024 року від Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що була проведена перевірка позивача, в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акт перевірки та винесено оскаржуваний припис. Відповідач вважає, що оскаржуваний припис є правомірним, та таким, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
21.06.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що національним законодавством України встановлені чіткі вимоги щодо необхідності ознайомлення суб`єкта господарювання з підставою проведення позапланового заходу інспектор праці не утримався від повідомлення КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР про те, що інспекційне відвідування було проведене у зв`язку з отриманням скарги, посилання відповідача на Конвенцію Міжнародної організації праці №81 1947 року є безпідставним. Крім того, у відзиві відповідач зазначає, що до акту перевірки додані пояснення начальника відділу кадрів та зауваження директора на вищевказаний акт, але в самому акті перевірки відповідач жодним чином не відреагував на надані пояснення, не взяв пояснень у осіб, чиї права на думку відповідача були порушені, в тому числі ОСОБА_1 , а також не відреагував та не надав відповіді на зауваження до Акту. Відповідачем не заперечується факт, що ознайомлення працівників з наказом КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР «Про попередження працівників про зміни до колективного договору від 13.01.2022 № 02/22» від 14.01.2022 № 40 відбулося до введення воєнного стану, а відтак, порушення вимог частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 відсутнє.
10.07.2024 року від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що твердження позивача, щодо даних порушень не застосовуються норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є невірним, оскільки на момент проведення перевірки діяли норми вказаного нормативного акту.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці в період з 05.04.2024 року по 18.04.2024 року було проведено позапланову перевірку з питань оплати праці в частині нарахування та виплати заробітної плати на умовах, визначених трудовим договором, та з питань виплати грошової компенсації відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення.
Захід було проведено відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону №877-V на підставі звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам від 18.03.2024 (вхідний №Ф-444/ПС-24 від 18.03.2024 Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці), за погодженням Державної служби України з питань праці від 20.03.2024 № ЦА-1437/1/2.4.1-24а.
- частина друга статті 3 ЗУ№ 2136 порушення соціально-економічних прав працівників - 2.3 У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею. 103 КЗпП, не здійснено не пізніш як до запровадження таких умов. Статтею 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Частиною першою статті 5 цього закону встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Частинами першою та другою статті 7 цього закону визначено, що зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин. Частиною третьою статті 7 визначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги, зокрема щодо дитячого оздоровлення та придбання новорічних подарунків для дітей працівників тощо.
Статтею 14 цього закону визначено, що зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Документом, що регулює виробничі, трудові. соціально-економічні відносини між роботодавцем та працівниками КП «Павлоградтеплоенерго» є «Колективний договір комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» на 2021 - 2025 роки» (далі - Колективний договір), ухвалений на загальних зборах трудового колективу 25.02.2021 (протоколом загальних зборів трудового колективу від 25.02.2021, зареєстрований виконавчим комітетом Павлоградської міської ради за реєстраційним № 13/21 від 15.03.2021. В ході проведення перевірки КП «Павлоградтеплоенерго» зокрема надано «Зміни до Колективного договору між трудовим колективом і адміністрацією комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» на 2021 - 2025 р.р. Реєстраційний № 13/21 від 15.03.2024 р.», зареєстровані виконавчим комітетом Павлоградської міської ради за реєстраційним № 02/22 від 13.01.2022. На титульному аркуші цих змін наявний напис: «За узгодженням засідання профспілкового комітету КП «Павлоградтеплоенерго» протокол № 259 від 11.01.2022 р.». При цьому пунктом 1.4 Колективного договору встановлено: «Колективний договір не обмежує прав сторін щодо внесення змін і доповнень в період його дії. Зміни та доповнення до колективного договору вносяться у зв`язку із змінами чинного законодавства з питань, що є предметом цього колективного договору та за ініціативою сторін після проведення переговорів (Консультацій) і досягнення домовленостей. Зміни та доповнення вступають в дію після прийняття їх на конференції (зборах) колективу і підписання сторонами.» При цьому інформації щодо затвердження цих змін на конференції (зборах) колективу до перевірки не надано. Таким чином, враховуючи вимоги статті 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» та вимоги речення третього пункту 1.4 Колективного договору встановити, чи набули чинності зазначені зміни в законний спосіб не вбачається можливим. Зазначеними змінами внесені зміни зокрема до Додатку № 1 до розділу III Колективного договору «Тривалість відпусток»: скорочено тривалість додаткових відпусток за роботу зі шкідливими умовами праці та за особливий характер праці. Наприклад, до внесення змін Колективним договором було передбачено надання 4 днів додаткової відпустки за особливий характер праці за професією слюсар-ремонтник. Внесеними змінами надання додаткової відпустки за особливий характер праці за професією слюсар-ремонтник не передбачено. Таким чином відбулась зміна істотних умов праці. Директором КП «Павлоградтеплоенерго» було видано наказ від 14.01.2022 № 40 «Про попередження працівників про зміни до колективного договору від 13.01.2022 №02/22». Пунктом 1 цього наказу визначено: «Ознайомити всіх робітників підприємства зі змінами до порядку надання додаткових відпусток за роботу зі шкідливими умовами праці, за особливий характер праці, за роботу з екранними пристроями, за ненормований робочий день під підпис». Пунктом 2 цього наказу визначено: «Контроль за виконанням даного наказу залишаю за собою»-. З даним наказом працівників ознайомлено пізніше, ніж зміни до Колективного договору набули чинності, наприклад: працівників ремонтної дільниці № 13 ознайомлено 28.01.2024. Зазначені факти свідчать про порушення вимог частини другої статті З Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного Стану» від 15.03.2022, якою передбачено: «У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.»
- частина перша статті 7 ЗУ № 2136 порушення соціально-економічних прав працівників 2.12 Роботодавцем не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці Наприклад: згідно з табелем обліку використання робочого часу в день звільнення ОСОБА_1 (звільнений 02.01.2024 згідно з наказом «Про припинення трудового договору( контракту)» від 02.01.2024 №3/к) працював, при цьому документів, які б засвідчили факт видачі йому в день звільнення копії наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, як передбачено вимогами статті 47 та статті 116 КЗпП України до перевірки не надано. В наказі про звільнення наявний його підпис лише про ознайомлення з наказом про звільнення. Окрім того, в порушення вимог пункту 2.4 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яким передбачено: «Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу. переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим- ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)», наказі про звільнення відсутнє зауваження щодо наявності поважної причини звільнення: «в зв`язку з виходом на пенсію», при тому таке зауваження наявне в заяві про звільнення та в особовій картці за типовою формою П-2. Зазначені факти свідчать про порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, якою передбачено: «У період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та ^хівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.»;
- абзац четвертий частини першої статті 12 ЗУ №2136 порушення соціально-економічних прав працівників - 2.19 У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому не виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки". В ході проведення перевірки встановлено, що при звільненні працівників грошова компенсація за всі не використані ними дні щорішюї відпустки не нараховується та не виплачується в повному обсязі при наявності підстав. Як вже було зазначено вище «Змінами до Колективного договору між трудовим колективом і адміністрацією комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» на 2021 -2025 р.р. Реєстраційний № 13/21 від 15.03.2024 р.», заресстроваии.ми виконавчим комітетом Павлоградської міської ради за реєстраційним №02/22 від 13.01.2022, внесені зміни зокрема до Додатку № 1 до розділу III Колективного договору «Тривалість відпусток»: скорочено тривалість додаткових відпусток за роботу зі шкідливими умовами праці та за особливий характер праці. Наприклад, до внесення змін Колективним договором було передбачено надання 4 днів додаткової відпустки за особливий характер праці за професією слюсар-ремонтник. Внесеними змінами надання додаткової відпустки за особливий характер праці за професією слюсар-ремонтник не передбачено. При цьому при звільненні працівників грошова компенсація за дні невикористаної додаткової відпустки за особливий характер праці, на які працівники набули право до внесення змін до Додатку № 1 до розділу ІІІ Колективного договору «Тривалість відпусток», при звільненні не нараховується та не виплачується при звільненні працівників. Наприклад: ОСОБА_1 був звільнений 02.01.2024 за власним бажанням відповідно до етапі 38 КЗпП України на підставі особистої заяви від 28.12.2023 згідно з наказом «Про припинення трудового договору(контракту)» від 02.01.2024 № з/к. Починаючи з 16.10.2018 працював слюсарем-ремонтником дільниці № 13, тобто мав право на додаткову відпустку за особливий характер праці згідно з вимогами Додатку № 1 до розділу III Колективного договору «Тривалість відпусток». За період роботи до 02.01.2021 використав дні цих додаткових відпусток; за період роботи з 03.01.2021 до моменту звільнення у додатковій відпустці за особливий характер праці не був. При цьому при звільненні йому нараховано компенсацію за 24 дні невикористаної основної щорічної відпустки, без врахування за дні невикористаної додаткової відпустки за особливий характер праці, що не відповідає вимогам частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» та свідчить про порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносим в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, яким передбачено: «У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки.»
- у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП, не здійснено не пізніш як до запровадження таких умов порушення частина 2 статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2436-ІХ;
- роботодавцем не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці порушення частина 1 статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2436-ІХ;
- у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому не виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» - порушення абзац 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року №2436-ІХ.
Позивач вважає вказаний припис необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі- Закон №877-V).
Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, як зазначено в ч. 1 ст. 2 вказаного Закону.
Статтею 259 КЗпП передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Повноваження Держпраці визначено Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96.
Згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).
Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі перевірки проводився на підставі, визначеній абзацом 5 частини 1 статті 6 Закону №877, на підставі звернення фізичної особи про порушення, що спричинило шкоду її правам. Звернення надійшло від ОСОБА_1 за вхідним №Ф-444/ПС-24 від 18.03.2024 року.
На підставі зазначеного звернення та за погодженням Державної служби з питань праці № ЦА-1437/1/2.4.1-24а від 20.03.2024 було розпочато захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки. Відповідачем видано відповідний наказ про проведення позапланового заходу від 01.04.2024 року №108/ПС-ЗК, та направлення від 02.04.2024 року за № ПС/1/6347-24. Строки проведення перевірки 05.04.2024 року по 18.04.2024 року.
Питання, які підлягали перевірці були чітко вказані у направленні, а саме з питань оплати праці в частині нарахування та виплати заробітної плати на умовах, визначених трудовим договором, та з питань виплати грошової компенсації у разі звільнення.
Копія направлення отримана директором Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» ОСОБА_2 , про що свідчить його особистий підпис на направленні.
Таким чином, відповідачем було дотримано вимоги Закону №877 щодо належного інформування позивача, ознайомлено з погодженням та направленням.
Щодо твердження позивача про не надання йому для ознайомлення безпосередньо скарги фізичної особи, яка була підставою для проведення перевірки, вказане не передбачено вимогами закону, у даному випадку в направленні та наказі зазначено, що підставою є звернення фізичної особи щодо порушення її прав.
Також, позивач вказує на те, що вимогу про надання документів отримав лише 17.04.2024 року, тоді як термін надання документів становив до 17-00 години 15.04.2024 року, при цьому вимога про надання документів містить підпис директора ОСОБА_2 про отримання вимоги - 05.04.2024 року.
За результатами проведеної перевірки, складено акт відповідно до якого виявлено ряд порушень, зокрема ч.2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених ч.3 ст.32 та ст. 103 КЗпП, не здійснено не пізніш як до запровадження таких умов.
Відповідно до акту перевірки Директором КП «Павлоградтеплоенерго» було видано наказ від 14.01.2022 №40 «Про попередження працівників про зміни до колективного договору від 13.01.2022 №01/22». Пунктом 1 даного наказу визначено « Ознайомити всіх робітників підприємства зі змінами до порядку надання додаткових відпусток за роботу зі шкідливими умовами праці, за особливий характер праці, за роботу з екстреними пристроями, за ненормований робочий день під підпис».
Ознайомлення працівників відбулось пізніше ніж зміни до колективного договору набули чинності, наприклад працівників ремонтної дільниці №13 ознайомлено з наказом лише 28 січня.
Суд звертає увагу, що питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік.
Так, з матеріалів справи вбачається, що працівники ремонтної дільниці №13 були ознайомлені зі змінами до Колективного договору, а саме з наказом №40 від 14.01.2022 року - 28.01. без зазначення року, при цьому позивач зазначає, що таке ознайомлення відбулось саме 28.01.2022 року, що підтверджується тим, що четверо працівників ремонтної дільниці №13 станом на 28.01.2024 року вже були звільнені, включаючи двох з них, які були звільнені у 2022 році на підтвердження чого надано копія наказу від 14.01.2022 року № 40 з відмітками про ознайомлення з ним працівників ремонтної дільниці №13 та копії наказів про звільнення.
Про вказані обставини позивач також повідомляв відповідача в зауваженнях до акту, при цьому про причини неврахування вказаних обставин відповідачем не зазначено, а матеріали справи не містять.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що ознайомлення працівників було здійснено позивачем ще до введення воєнного стану, таким чином відсутнє порушення вимог частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки такий закон не має зворотної дії у часі.
Пунктом 2 оскаржуваного Припису встановлено порушення частини 1 статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме роботодавцем не забезпечено достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.
Відповідачем в описі встановлених порушень зазначено:
«Роботодавцем не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці Наприклад: згідно з табелем обліку використання робочого часу в день звільнення ОСОБА_1 (звільнений 02.01.2024 згідно з наказом «Про припинення трудового договору( контракту)» від 02.01.2024 №3/к) працював, при цьому документів, які б засвідчили факт видачі йому в день звільнення копії наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, як передбачено вимогами статті 47 та статті 116 КЗпП України до перевірки не надано. В наказі про звільнення наявний його підпис лише про ознайомлення з наказом про звільнення. Окрім того, в порушення вимог пункту 2.4 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яким передбачено: «Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу. переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим- ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження)», наказі про звільнення відсутнє зауваження щодо наявності поважної причини звільнення: «в зв`язку з виходом на пенсію», при тому таке зауваження наявне в заяві про звільнення та в особовій картці за типовою формою П-2. Зазначені факти свідчать про порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, якою передбачено: «У період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.».
Згідно з частиною 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Відповідно до наказу Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» на КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР за типовою формою №П-5 ведуться табелі обліку робочого часу, які є підставою для нарахування заробітної плати, відтак, роботодавцем забезпечено ведення та достовірний облік виконуваної працівниками, в тому числі і ОСОБА_1 , роботи, що підтверджується копією табелю обліку робочого часу дільниці №13 за січень 2024 року.
У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т.ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Крім того, у ньому фіксується факт прогулу чи не опрацювання працівником норми робочого часу.
Табель обліку використання робочого часу - це основний документ, що є підставою для нарахування заробітної плати працівникам. У ньому фіксується фактично відпрацьований працівником час, і його заповнює відповідний працівник, якому доручено здійснювати контроль за виходом працівників на роботу та вести табель.
Табелі обліку робочого часу підтверджують здійснення КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР достовірного обліку виконуваної працівниками роботи і забезпечення належного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці.
Крім цього, на КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР оформлено належим чином розрахункові листки, в яких відображено достовірні дані щодо нарахованих сум заробітної плати кожного з працівників та утримання із заробітної плати кожного працівника, що свідчить про забезпечення ведення роботодавцем достовірного бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку, що підтверджується копією розрахункового листка ОСОБА_1 за січень 2024 року.
Жодних фактів підтверджені належними доказами, які б підтверджували недотримання або порушення КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР вимог частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», тобто ведення не достовірного обліку виконуваної працівниками, в тому числі і ОСОБА_1 , роботи, при проведенні перевірки не встановлено та матеріали справи не містять.
Посилання відповідача в Акті порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, та відсутність документів, які засвідчують факт видачі ОСОБА_1 в день звільнення копії наказу про звільнення та письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, не спростовують факту, що КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР забезпечило достовірний облік виконуваної ОСОБА_1 роботи та обліку витрат на оплату праці.
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.
Враховуючи викладене, порушення вимог частини 1 статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року відсутнє.
Пунктом 3 оскаржуваного Припису встановлено порушення абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому не виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
Відповідачем в розділі «Опис виявлених порушень вимог законодавства» Акту щодо вказаного порушення (порядковий номер 3) зазначено, зокрема, наступне: ОСОБА_1 був звільнений 02.01.2024 року за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України на підставі особистої заяви від 28.12.2023 згідно з наказом «Про припинення трудового договору(контракту)» від 02.01.2024 № 3/к. Починаючи з 16.10.2018 працював слюсарем-ремонтником дільниці № 13, тобто мав право на додаткову відпустку за особливий характер праці згідно з вимогами Додатку № 1 до розділу ІІІ Колективного договору «Тривалість відпусток». За період роботи до 02.01.2021 використав дні цих додаткових відпусток; за період роботи з 03.01.2021 до моменту звільнення у додатковій відпустці за особливий характер праці не був. При цьому при звільненні йому нараховано компенсацію за 24 дні невикористаної основної щорічної відпустки, без врахування за дні невикористаної додаткової відпустки за особливий характер праці, що не відповідає вимогам частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті статі 24 Закону України «Про відпустки» та свідчить про порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX, яким передбачено: «У разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до абзацу чотири частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції, чинній на момент складання Акту має наступний зміст: «Положення другого речення абзацу другого та абзацу третього цієї частини не застосовуються до керівних працівників закладів освіти та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників».
Так, з матеріалів справи вбачається, що Східним офісом Держаудитслужби в ході планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» Павлоградської міської ради за період з 01.01.2018 року по 30.09.2021 року, проведеною в термін з 23.11.2021 року по 17.02.2022 року, було виявлене порушення вимог Закону України «Про відпустки» для професій, які визнані такими, що не дають право на додаткову відпустку за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці, внаслідок чого було встановлено завищення витрат на оплату праці та завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість такої відпустки встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 (далі постанова №1290) затверджено Списки виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників у яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці.
ОСОБА_1 з 05.11.2012 року по 02.01.2024 працював на КП «Павлоградтеплоенерго» ПМР за професією слюсар-ремонтник.
Відповідно до позиції 86 підрозділу «Виробництво та розподілення тепла» розділу V «Виробництво електроенергії, газу та води. Виробництво та розподілення електроенергії» додатку 1 до постанови №1290, право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці має слюсар-ремонтник, зайнятий: ремонтом гарячих котлів; на інших роботах паросилового господарства.
У додатку 2 до постанови №1290 серед професій, що дають право на щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці професія слюсаря-ремонтника відсутня.
Позивачем зазначено, що ОСОБА_1 не був зайнятий ремонтом гарячих котлів та/або на інших роботах паросилового господарства, підстави для надання йому щорічних додаткових відпусток за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці відсутні.
На момент звільнення ОСОБА_1 компенсація за невикористані дні додаткової щорічної відпустки за період роботи 03.01.2021-02.01.2022 не нарахована та не виплачена, оскільки умови колективного договору щодо щорічних додаткових відпусток, що діяли до 13.01.2022, суперечать чинному законодавству України та застосовуватися не могли.
При цьому, незгода працівника з розміром грошової компенсації за дні невикористаної відпустки не свідчить про порушення роботодавцем вимог статті 24 Закону України «Про відпустки», а може розглядатися як підстава позову при вирішенні індивідуального трудового спору працівника.
Враховуючи викладене, порушення вимог абзацу четвертого частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX відсутнє.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду та заяви про забезпечення позову в сумі 3936,40 грн., що документально підтверджується квитанціями №69454343 від 13.05.2024 року та №69454359 від 13.05.2024 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 3936,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв