Справа № 760/3545/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/3545/24 Суддя (судді) першої інстанції: Л.Л. Зуєвич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Костюк Л.О., Шведа Е.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом, в якому просив суд дії посадових осіб Департаменту патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності визнати протиправними; постанову Департаменту патрульної поліції серії БАД № 522971 від 31.01.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) скасувати; справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що інспектором не було наведено доказів вчинення ним правопорушення, після якого працівники поліції мали б право вимагати у нього посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, а тому вважає вимогу про зупинку та вимогу про пред`явлення посвідчення водія - незаконними.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 31.01.2024 інспектором батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Рудиком В.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАД № 522971 від 31.01.2024 (а.с. 11), згідно якої 31.01.2024 о 15 год. 56 хв. за адресою м. Бориспіль, перехрестя вул. Горабатюка та Чумацька, гр. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений транспортний засіб Mercedes Benz Sprinter 311 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на законну вимогу інспектора поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4а ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаючи її незаконною, а дії інспектора поліції неправомірними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова ґрунтується на вимогах закону, відповідачем доведена правомірність своїх дій, а позивачем не доведені обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Пунктом 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Згідно вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису реєстратора, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена з огляду на те, що ОСОБА_1 на законну вимогу інспектора поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4а ПДР України за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що 31.01.2024 після зупинки транспортного засобу Mercedes Benz Sprinter 311 CDI номерний знак НОМЕР_1 інспектор поліції оголосив ОСОБА_1 причину зупинки, а саме про те, що схожий транспортний засіб перебуває в орієнтуванні за вчинення ДТП.

Таким чином, з огляду на те, що поліцейський поінформував водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , позивач був зобов`язаний пред`явити для перевірки посвідчення водія.

Крім того, слід зазначити, що згідно наданого у судовому засіданні витягу з орієнтуванням у підсистемі «Гарпун - розшук ТЗ та НЗ» інформаційного порталу Національної поліції України вбачається, що 31.01.2022 11:10:29 було внесено інформацію про те, що в розшуку перебуває транспортний засіб Mercedes Benz Sprinter 315 CDI білого кольору, що причетний до ДТП на території м. Києва та покинув місце ДТП, запис дійсний до 18.04.2032 року.

Отже, на час зупинення транспортного засобу Mercedes Benz Sprinter 311 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у працівників поліції було наявне орієнтування, а саме - інформація про те, що в розшуку перебуває транспортний засіб Mercedes Benz Sprinter 315 CDI білого кольору, що причетний до ДТП на території м. Києва та покинув місце ДТП.

Колегія суддів звертає увагу, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Отже, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія) знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови серії БАД № 522971 від 31.01.2024.

Щодо доводів апелянта про те, що працівники поліції не надали можливості ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою та не дочекалися прибуття адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись допомогою адвоката, в свою чергу працівниками поліції було надано можливість позивачу реалізувати своє право на отримання такої допомоги.

З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що позивач зателефонував своєму адвокату, та повідомив працівників поліції, що адвокат зараз буде (clip-1 06:51), однак, адвоката не було тривалий час, в подальшому, позивач набрав повторно адвоката (clip-3 08:41), який під час телефонної розмови повідомив працівнику поліції, що працює за усною угодою із позивачем (clip-3 09:41-09:55), після чого працівники поліції дійшли висновку про можливість розгляду справи про адміністративне правопорушення без адвоката та роз`яснили позивачу його права та обов`язки відповідно до ст. 268 КУпАП, зокрема, - що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі (clip-3 20:51).

З досліджених відеозаписів, як містяться в матеріалах справи вбачається, що з моменту зупинки транспортного засобу Mercedes Benz Sprinter 311 CDI номерний знак НОМЕР_1 до моменту вручення позивачу оскаржуваної постанови пройшло майже півтори години, водночас, позивач повідомляючи працівників поліції про те, що адвокат зараз прибуде (точний час не вказувався), не називав будь -яких конкретних часових меж прибуття адвоката.

Крім того, слід зазначити, що позивачем не було заявлено жодного клопотання про відкладення розгляду справи, або про перенесення розгляду справи.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що інспектор не порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та не порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач не мав визначених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» підстав для зупинки його транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, долученим відеозаписом зафіксовано неодноразову вимогу поліцейського, висловлену позивачу, про пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, попередження водія про те, що відносно нього буде складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте позивач дані вимоги не виконав, а саме - не пред`явив посвідчення водія повідомивши, що виконає це лише після того, як інспектор надасть докази що зупинка його транспортного засобу була законною.

Колегія суддів звертає увагу, що із наявних в матеріалах справи відеозаписів вбачається, що інспектор поліції оголосив ОСОБА_1 причину зупинки, а саме про те, що схожий транспортний засіб перебуває в орієнтуванні за вчинення ДТП, також інспектор поліції пояснив ОСОБА_1 , що інформація про орієнтування є службовою інформацією, тому не підлягає розповсюдженню серед осіб, які не мають права доступу до неї на законних підставах.

В свою чергу слід зазначити, що із наявних в матеріалах справи відеозаписів також вбачається, що в подальшому, коли прибув другий наряд поліції, працівником поліції було роз`яснено позивачу, що орієнтування знаходиться у підсистемі «Гарпун - розшук ТЗ та НЗ» та надходить працівникам поліції в електронному вигляді на планшет, з вказаною інформацією позивачу було запропоновано ознайомитися (clip-3 05:45), однак, ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися із орієнтуванням на планшеті.

Також, колегія суддів звертає увагу, що на виконання п. 1 ст. 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінет Міністрів України розпорядженням від 04.02.2022 № 181-р затвердив План запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні (далі - План).

Згідно п.п. 1, 11 Плану на органи МВС України та Національної поліції, зокрема, покладено обов`язок щодо: організації посиленої охорони та оборони важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення; проведення перевірки документів в осіб, а в разі потреби огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією та законами України.

Крім того, Наказом МВС України від 10.12.2015 № 1560 затверджено Інструкцію про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності (далі - Інструкція № 1560).

Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції № 1560 встановлено, що ця Інструкція, розроблена відповідно до вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим надзвичайного стану», «Про правовий режим воєнного стану», Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877, Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, Указу Президента України від 21.07.1994 № 396 «Про невідкладні заходи щодо посилення боротьби зі злочинністю», визначає організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення.

Пунктами 2, 5 розділу І Інструкції № 1560 визначено, що посилений варіант службової діяльності - комплекс організаційно-правових, превентивних, профілактичних, оперативних та інших заходів, пов`язаних з особливим режимом виконання службових завдань і залученням значної кількості поліцейських з метою швидкої стабілізації оперативної обстановки, якщо наявними силами і засобами, що безпосередньо залучені до забезпечення публічної безпеки і порядку у повсякденному режимі несення служби, їх виконати неможливо.

Правовою основою діяльності поліцейських в умовах посиленого варіанта є Конституція України, закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, нормативно-правові акти МВС та ця Інструкція.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Інструкції № 1560 посилений варіант може бути введений на території держави або в окремих її регіонах чи населених пунктах до введення в установленому порядку надзвичайного та/або воєнного стану за наявності реальної загрози безпеці або життю громадян, усунення якої є одним із основних завдань НПУ.

Колегія суддів зазначає, що наказом Голови Національної поліції України від 09.08.2022 № 568 наказано, зокрема, керівникам структурних підрозділів центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України організувати до завершення (скасування) на території України воєнного стану службову діяльність поліцейських та державних службовців підпорядкованих органів у посиленому варіанті згідно з правовими засадами діяльності Національної поліції України в умовах воєнного стану та скасувати святкові дні.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зупиняючи транспортний засіб позивача та здійснюючи перевірку документів, як превентивний захід в умовах дії воєнного стану, уповноважена особа Національної поліції діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та положень чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 760/20247/16-а.

Посилання позивача на нетактовну поведінку працівників поліції при спілкуванні з ним, не є беззаперечним доказом незаконної зупинки транспортного засобу та не є беззаперечною підставою для скасування постанови.

Оцінку поведінки працівників поліції при спілкуванні з позивачем має надавати уповноважений орган.

Також, слід зазначити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що інспектор Рудик В.А. на вимогу ОСОБА_1 не пред`явив службове посвідчення, крім того, під час спілкування із ОСОБА_1 інспектор висловлювався не коректно.

Однак, вищевказана інформація не була зазначена в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП є законною та обґрунтованою.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.О. Костюк

Е.Ю. Швед