Справа № 160/13498/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/13498/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №160/13498/22 (головуючий суддя першої інстанції - Букіна Л.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 09.09.2022 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати на виконання рішення судів у справах №804/204/5754/17 та №160/7318/20 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію відповідно до вимог спеціального законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі №160/13498/22, яке набрало законної сили_14.12.2022 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати на виконання рішення судів у справах №804/204/5754/17 та №160/7318/20 на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (а.с.40-41).

28.12.2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою у порядку статті 383 КАС України, в якій просив:

- витребувати від відповідача необхідну інформацію стосовно математичних розрахунків;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, який під час розрахунку сум компенсації на виконання рішення суду від 11.11.2022 року у справі №160/13498/22 не врахував кожен місяць заборгованості у сумі 96941,71 грн. та 104979,88 грн.;

- зобов`язати відповідача на виконання рішення суду від 11.11.2022 року у справі №160/13498/22 здійснити розрахунок та виплату компенсації з урахуванням кожного місяця існування заборгованості у сумі 96941,71 грн. та 104979,88 грн..

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про задоволення заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим. Апелянт посилається на протиправність та необґрунтованість оскаржуваного рішення з огляду на те, що суд рекомендував позивачу оскільки він не згоден із проведеним відповідачем обрахунком компенсації, звернутись до суду в окремому судовому порядку (тобто з новою позовною заявою).

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У період з 23.07.2024 року по 26.07.2024 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала у відпустці.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

За змістом частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Із зазначено вбачається, що виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною шостою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи - позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання рішення суду від 11.11.2022 року у справі № 160/13498/22 пенсійний орган нарахував компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати при виконанні рішення судів у справах № 804/204/5754/17 та № 160/7318/20 на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Разом з тим, суд зазначає, що такі дії відповідача не свідчать про порушення прав позивача при виконані рішення суду від 11.11.2022 року у справі №160/13498/22, в рамках якої встановлене право позивача на отримання цієї компенсації, оскільки вказаним рішенням не визначались розмір та необхідних складових, що мають враховуватися при обрахунку компенсації.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що при незгоді позивача із проведеним відповідачем обрахунком компенсації, він має право звернутися до суду з позовом в загальному порядку, з чим погоджується колегія суддів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про залишення без задоволення заяви про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №160/13498/22 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року в адміністративній справі №160/13498/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко