Справа № 120/6593/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6593/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Заброцька Людмила Олександрівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

24 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Мойсюка М.І ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 в розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити починаючи з 13.11.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що згідно з довідкою № 104/0200-0222-13 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком, список № 1 з 13.11.2020.

Починаючи з грудня 2020 року позивач звертався до органів Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив здійснити з 13.11.2020 року перерахунок раніше призначеної пенсії, як особі, яка пропрацювала понад 15 років на посаді гірничого майстра шахти та був зайнятий повний робочий день на підземних роботах, відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Зокрема, позивач звертався до відповідача з аналогічними заявами в лютому 2021 року, жовтні 2022 року та в січні 2023 року.

Однак, листами відповідача від 19.03.2021, 18.10.2022 та від 21.03.2023 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до статей 1 та 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці". Свої відмови орган пенсійного забезпечення мотивував тим, що оскільки позивач працював повний робочий день з видобутку будівельних матеріалів, а не вугілля, залізної руди, кольорових руд, і рідкісних металів, марганцевих, уранових, магнієвих (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритних руд, то пенсію позивачу призначено відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а права для призначення пенсії у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, позивач не має.

Не погоджуючись з такими відмовами, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують його право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

За змістом абзацу 3 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Отже, мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком №1.

Виходячи з положень наведеної норми, до кола працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку №1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі №640/4469/17.

Крім того, Верховний Суд у справах №345/4616/16 (постанова від 20.11.2018), №345/4570/16-а (постанова від 06.02.2019), №345/4462/16-а (постанова від 05.12.2019), №345/3954/16-а (постанова від 11.07.2019), 345/2562/17 (постанова від 29.12.2021) та інших дійшов висновку про те, що статтю 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, пільговий стаж позивача за списком №1 складає 21 рік 05 місяців (із 01.04.1991 по 12.06.2012).

Враховуючи, що позивач має стаж на підземних роботах 21 рік 05 місяців, то він набув необхідного стажу на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії у розмірі, передбаченому статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, відповідно до довідки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що позивач дійсно працював на посаді "гірничий майстер", зайнятий повний робочий день на підземних роботах з 01.04.1991 по 12.06.2012. Посада "гірничий майстер шахти" передбачена списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 код КП 1а Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36. Як підстава видачі довідки вказано: книги по заробітній платі з 1991 по 2012 р., журнал виробничого інструктажу по охороні праці з 1991 по 2012 р.; книга наказів директора СТОВ "Колос" з 2000 по 2012 р. Додаткові відомості: накази про результати атестації робочих місць за умовами праці від 15.03.1993 № 3 (проведено вперше), 17.07.2001р. № 79, наказ від 07.08.2006 р. № 262 (а.с. 27).

Згідно з довідками, виданими СТОВ " Колос" від 07.07.2019 №730, від 11.10.2019 №832, від 12.02.2020 №219, позивач працював в СТОВ " Колос " с. Хоменки в шахті "Рекеченська" з 01 квітня 1991 року по 12 червня 2012 року на посаді гірничий майстер та був зайнятий повний робочий день на підземних роботах.

Беручи до уваги наведене, суд першої інстанції вірно вказав, що на позивача розповсюджуються приписи ст. 8 Закону №345-VI та, як наслідок, приписи абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV.

При цьому, відповідачем в спірних правовідносинах помилково трактуються положення статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як такі, що дія цього Закону поширюється лише на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди.

Приписи статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», свідчать про те, що норми вказаного Закону, який спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, поширюються також на інші категорії працівників, зокрема працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі).

Враховуючи встановлені судом обставини та наведене правове регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні нарахування та виплати пенсії відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, судовим розглядом встановлено, що позивач має право на перерахунок призначеної пільгової пенсії за списком № 1 згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV та ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", і це право гарантовано йому нормами чинного законодавства, однак протягом тривалого часу відповідачем такий перерахунок пенсії позивача, всупереч його численним зверненням, не здійснено. При цьому суд наголошує, що всі необхідні документи для призначення позивачу пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, наявні в пенсійній справі позивача, оскільки були надані ще першочергово при зверненні 03.11.2020 року за призначенням пенсії за віком за Списком №1.

Відтак, оскільки право позивача на призначення пільгової пенсії за віком за списком №1, відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, порушено з моменту призначення пенсії, і вказане порушення не усунуто відповідачем не дивлячись не неодноразові звернення позивача, то, виходячи з встановлених обставин справи, необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної позивачу пенсії з 13.11.2020 року відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2024 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Мойсюк М.І