Справа № 440/1735/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/1735/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1735/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2024 адвокат Лейковська Альона Олександрівна, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , через систему "Електронний суд" звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, що заявлений до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - ВПВР), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2012 ВП №25926183, винесену старшим державним виконавцем ВПВР Нездойминогою О.О.;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2023 ВП №71344474, винесену старшим державним виконавцем ВПВР Нікогосяном Г.М.

Мотивуючи заявлені вимоги, представник вказує на обставини порушення прав позивача у виконавчих провадженнях №25926183 та №71344474 з огляду на обставини виникнення у боржника обов`язку сплати виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця одночасно за примусове виконання одного виконавчого листа №6-2346/20, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 28.01.2011.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 16.02.2024 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 01.03.2024 заяву адвоката Лейковської А.О. про поновлення строку звернення до суду з позовом було залишено без задоволення, а позовну заяву - повернуто позивачеві.

Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 скасовано, а справу №440/1735/24 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з цим позовом, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Правом на подачу відзиву на позов відповідач не скористався.

Розгляд справи здійснюється судом у письмовому провадженні з урахуванням особливостей розгляду, визначених ст. 287 КАС України, після отримання судом відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у ВПВР перебувало виконавче провадження №25926183 щодо примусового виконання виконавчого листа № 6-2346/10, виданого 28.01.2011 Дніпровським районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" () заборгованості за кредитним договором №014/6211/2/11240 від 07.03.2008 в сумі 456 709,54 доларів США, що еквівалентно 3616774,18 грн згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2010 (а.с. 12).

08.04.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №25926183 відносно боржниці ОСОБА_1 (а.с. 92).

В межах виконавчого провадження №25926183 державним виконавцем ВПВР 17.09.2012 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 361 677,42 грн (а.с. 103) відповідно до ст. 28 чинного на той момент Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження".

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2021 у справі № 6-2346/2010 замінено сторону стягувача в особі Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс" у виконавчих листах №6-2346/10, виданих Дніпровським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості (а.с. 13).

У зв`язку з надходженням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт Солюшенс" () про повернення виконавчого документа без виконання, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 чинного нині Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження", старшим державним виконавцем ВПВР Нікогосяном Г.М. 16.03.2023 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №25926183 (а.с. 8).

За змістом вказаної постанови станом на день її винесення залишок боргу складав 3 549 841,18 грн, а залишок виконавчого збору 354 240,43 грн.

Таким чином, за час примусового виконання виконавчого листа № 6-2346/10, виданого 28.01.2011 Дніпровським районним судом м. Києва, державним виконавцем ВПВР стягнуто з ОСОБА_1 66933,00 грн в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, а виконавчого збору 7436,99 грн.

У подальшому постанову про стягнення виконавчого збору від 17.09.2012 ВП №25926183 звернуто до примусового виконання шляхом виведення в окреме провадження, про що старшим державним виконавцем ВПВР Нікогосяном Г.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2023 ВП № 71344474 (а.с. 104).

На момент звернення до суду з даним позовом виконавче провадження №71344474 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №25926183 від 17.09.2012 (помилково зазначено 16.03.2023) є відкритим та продовжує виконуватися ВПВР.

Разом з цим, згаданий вище виконавчий лист №6-2346/10, виданий 28.01.2011 Дніпровським районним судом м. Києва (в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 ), після того як його 16.03.2023 було повернуто стягувачу, останнім пред`явлено на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича (надалі приватний виконавець).

Так, 26.04.2023 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71656535 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 6-2346/10 від 28.01.2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Консалт Солюшенс" заборгованості (зворот а.с. 10).

На виконання вимог ч. 7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 26.04.2023 ВП № 71656535 в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом 45 670,95 дол. США (а.с. 10).

На момент звернення до суду з даним позовом виконавче провадження №71656535 перебуває у приватного виконавця Скрипника В.Л. в стані примусового виконання і постанова про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 26.04.2023 ВП №71656535 є чинною.

Позивач вважає незаконним стягнення з неї одночасно виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця за примусове виконання одного і того ж виконавчого документа.

З цих підстав позивач через свого представника звернулася до суду з цим позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанову державного виконавця ВПВР від 17.09.2012 №25926183 про стягнення виконавчого збору та постанову державного виконавця ВПВР від 22.03.2023 №71344474 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 17.09.2012 №25926183.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд перш за все враховує обставини того, що таку оцінку слід здійснювати на предмет відповідності вимогам Закону України від 21.04.1999 №606-XIV "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №606-ХІV) в частині оскарження постанови від 17.09.2012 №25926183, тоді як постанову від 22.03.2023 №71344474 слід перевіряти на відповідність вимогам Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII), оскільки законодавство, яке визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, впродовж існування спірних правовідносин трансформувалося шляхом прийняття нової редакції відповідного закону.

Відповідно ж до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Тож перевіряючи спірні рішення на предмет їх відповідності вищезазначеному критерію, суд розпочинає з аналізу постанови державного виконавця ВПВР від 17.09.2012 №25926183 про стягнення виконавчого збору, яка приймалася у період чинності Закону №606-ХІV.

Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження на той час визначалися Главою 3 Закону №606-ХІV, частина друга статті 25 якого визначала, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі прийняття рішення про примусове винесення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та призначає, що виконання у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням із боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та вартість боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №606-ХІV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, частиною першою статті 28 Закону №606-ХІV було передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру в рядку, встановленому частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір розміром 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення неоподатковуваного характеру виконавчий збір стягується у розмірі строку неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вищої десятиліття неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку примусового виконання, зокрема шляхом також перерахування коштів на рахунок його стягувача.

Таким чином, на момент прийняття державним виконавцем постанови від 17.09.2012 №25926183 про стягнення виконавчого збору за чинним на той момент законодавством виконавчий збір обчислювався у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, навіть у випадку повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача.

Як встановлено судом з матеріалів виконавчого провадження №25926183, державним виконавцем 08.04.2011 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-2346, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку, зокрема з ОСОБА_1 , на користь ПАТ "Ерсте Банк" заборгованості за кредитним договором №014/6211/2/11240 від 07.03.2008 у сумі 456 709,54 доларів США, що еквівалентно 3616774,18 грн згідно з офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2010 (а.с. 92).

Вказаною постановою державний виконавець попередив боржника про необхідність самостійного виконання рішення суду в наданий для добровільного виконання строк.

Тож у зв`язку з невиконанням рішення суду у встановлений строк 17.09.2012 державний виконавець ВПВР у точній відповідності до вимог ст. 28 Закону №606-ХІV виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 361677,42 грн, тобто у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню (а.с. 103).

За таких обставин твердження позивача щодо необхідності застосування до цієї постанови правил, які визначені Законом №1404-VІІІ щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, не містять у собі раціонального змісту, оскільки на момент прийняття державним виконавцем постанови від 17.09.2012 про стягнення виконавчого збору чинним був Закон №606-ХІV, тоді як Закон №1404-VІІІ був прийнятий лише 02.06.2016.

У зв`язку з цим суд визнає безпідставним позов ОСОБА_1 в частині оскарження постанови державного виконавця ВПВР від 17.09.2012 про стягнення виконавчого збору ВП №25926183, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині вимог.

Аналізуючи постанову державного виконавця ВПВР від 22.03.2023 ВП №71344474 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №25926183 від 17.09.2012, суд зважає на обставини того, що вона приймалася у відповідності вже до норм Закону України від 02.06.2016 №1404-VІІІ "Про виконавче провадження", який набрав чинності 05.10.2016 (надалі - Закон №1404-VІІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приймаючи нову редакцію Закону України "Про виконавче провадження", законодавець в частині 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ передбачив, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Процитованою нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме "виконавчих дій", а не "виконавчого провадження".

Тож, з урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ, кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно ж до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як встановлено судом, 13.03.2023 за вх. №2661 до ВПВР надійшла заява ТОВ "Консалт Солюшенс" про повернення виконавчого документа без виконання.

У зв`язку з цим старший державний виконавець ВПВР на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VІІІ 16.03.2023 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 8).

Надаючи оцінку обставинам правомірності постанови державного виконавця ВПВР від 22.03.2023 №71344474 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 17.09.2012 №25926183 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Закон №1404-VIII пов`язує обов`язок державного виконавця звернути постанову про стягнення виконавчого збору до примусового виконання з двома істотними умовами:

1) виконавче провадження закінчено з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII;

2) виконавчий збір не було сплачено боржником добровільно.

Враховуючи з`ясовані судом обставини того, що виконавчий збір на момент відкриття виконавчого провадження №25926183 за нормами чинного Закону №606-XIV передбачав обов`язковість стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню у випадку повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача, тоді як боржник виконавчий збір повністю так і не сплатив, старший державний виконавець ВПВР своєю постановою від 22.03.2023 правомірно та цілком обґрунтовано відкрив виконавче провадження №71344474 з примусового виконання постанови від 17.09.2012 №25926183 про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна норма щодо порядку обчислення суми виконавчого збору міститься і в частині другій статті 27 чинного Закону №1404-VIII, відповідно до якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 щодо порушення принципу справедливості під час одночасного стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця, оскільки така стосуються правовідносин, які виникли між боржником та приватним виконавцем щодо правомірності стягнення основної винагороди приватного виконавця.

В рамках даної справи предметом спору є оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору у ВП №25926183 та постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №71344474, які прийняті раніше за часом ніж постанова приватного виконавця від 26.04.2023 про стягнення з боржника основної винагороди.

За таких обставин позивач не позбавлена можливості оскаржити постанову приватного виконавця від 26.04.2023 ВП №71656535 щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця, якщо вважає, що такою постановою, винесеною за наявності чинної постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, порушено принцип справедливості, передбачений в п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Тож твердження позивача щодо протиправності рішень відповідача у виконавчих провадженнях №25926183 та №71344474 суд визнає необґрунтованими.

З огляду на все це суд визнає позов ОСОБА_1 безпідставним, у зв`язку з чим залишає такий без задоволення у повному обсязі.

За відсутності підстав для задоволення адміністративного позову, відсутні й підстави для розподілу судових витрат, які складаються лише із сум сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3862,37 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (; вул. Героїв-пожежних, 13, м. Полтава, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун