Справа № 520/36490/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 р. Справа № 520/36490/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024, м. Харків, повний текст складено 19.02.24 по справі № 520/36490/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати протокольне рішення №32 від 19.07.2019 щодо відмови призначити пенсію за вислугу років відповідно до п."а" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та рішення №32 від 24.01.2020 щодо призначення з 03.01.2020 пенсії за віком та затвердження середньомісячного заробітку 7015,42, тривалості стажу 41 р.11 міс. 0 дн., коефіцієнтів стажу без та з урахуванням кратності 0,41917, розміру пенсії за віком 2940,65, розміру пенсії з надбавками 3038,93 (без надбавки у розмірі 40% від основного розміру пенсії за одержання пенсії з більш пізнього строку); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 25.04.2019 пенсію за вислугу років як працівнику льотного складу за ШВП-221, обчислити з 25.04.2019 пенсію відповідно до п.7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого ПКМУ від 21.07.1992 №418 (в редакції ПКМУ від 09.08.2005 №713) у розмірі 75% від середньомісячного заробітку за період роботи з 01.08.1994 по 30.09.1999 із врахуванням станом на 25.04.2019 показника середньої заробітної плати працівників народного господарства за березень 2019 року у розмірі 10237 грн, нарахувати з 25.04.2019 щомісячні надбавки у розмірі 40% від основного розміру пенсії (без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії) за одержання пенсії з більш пізнього строку, обчислити загальну різницю між нарахованими щомісячними сумами пенсій з надбавками та сумами щомісячних пенсій, що були фактично щомісячно виплачені та здійснити виплату загальної суми різниці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.24 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 32 від 19.07.2019 щодо відмови призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як особі льотних екіпажів повітряних суден.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 25.04.2019 пенсію за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден, обчислити пенсію з 25.04.2019 відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 у розмірі 75% від середньомісячного заробітку із врахуванням станом на 25.04.2019 показника середньої заробітної плати працівників народного господарства за березень 2019 року, та здійснити її виплату.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що згідно записами у трудовій книжці та наданою довідкою від 24.04.2019 № 1/65, займані посади за основним місцем роботи з 30.12.1980 року - авіаційний механік, з 22.01.1983 по 28.02.1994 - авіаційний технік Богодухівського УАЦ ДТСААФ. У вільний від основної роботи час в період з 10.01.1981 по 28.02.1994 позивач працював парашутистом позаштатної парашутно-десантної групи. Відповідно до заяви, наданих документів та проведеної перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років згідно п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 2-1 р. ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі акту №2179 від 11.06.2019 року пільговий стаж роботи на посаді парашутиста позаштатної парашутно-десантної групи Богодухівського учбового авіаційного центру ДТСОУ позивачу не підтверджено. Тому, підстав для зарахування періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 54 Закону "про пенсійне забезпечення" немає. Крім того зазначає, що позивачем пропущено строк звернення визначений ст. 122 КАС України, адже оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії відповідачем було прийнято 19.07.2019.

Позивач скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що жодних доказів того, що він працював на льотних роботах "за сумісництвом" немає. Також зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів того, що оспорюване рішення про відмову в перерахунку пенсії направлялось позивачу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 25.04.2019 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з п.«а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та згідно з п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 1 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.07.2019 № 32 позивачу відмовлено у призначені пенсії за вислугу років згідно з п. «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та згідно з п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав того, що право на пенсію за вислугу років визначається по займаній посаді за основним місцем роботи. Робота за сумісництвом права на пенсію за вислугу років не дає.

Згідно з записами у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 : запис №2 з 30.12.1980 - авіаційний механік; запис №3-6: з 22.01.1983 по 28.02.1994 - авіаційний технік Богодухівського УАЦ ДТСААФ. /а.с.16-19/

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ( позаштатної роботи у відповідності до п. 31 НАПСС та ч. 2 ст. 48 КЗпП УССР ) запис №1 - зараховано парашутистом-рятівником позаштатной прашутно-десантної групи у відповідності з пунктом 31 НАПСС СССР. /а.с. 20-21/

Вищевказане також підтверджується довідкою №1/65 від 24.04.2019. /а.с. 22/

Відповідно до заяви, наданих документів та проведеної перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2-1 р. XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі акту № 2179 від 11.06.2019 пільговий стаж роботи на посаді парашутиста позаштатної парашутно-десантної групи Богодухівського учбового авіаційного центру ДТСОУ позивачу не підтверджено. Тому відповідач дійшов висновку, що підстав для зарахування періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 54 Закону «Про пенсійне забезпечення» немає.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами підтверджується наявність стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу з 25.04.2019 пенсію за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден, обчислити пенсію з 25.04.2019 відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, та здійснити її виплату є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції Закону, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті:

а) працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсії, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджується в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 21.07.1992 року № 418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Пунктом 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років визначені парашутисти всіх найменувань, рятувальники, а також десантники-пожежники всіх найменувань, інструктори авіапожежної служби, керівники парашутних (парашутно-рятувальних, пошуково-рятувальних) підрозділів, працівники позаштатних і штатних парашутно-десантних груп, які здійснюють стрибки з парашутом або спуски (підйоми) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 з 10.01.1981 по 10.09.1999 працював парашутистом-рятувальником в складі позаштатної парашутно-десантної групи Єдиної державної авіаційої пошуково-рятувальної служби СРСР, що підтверджує довідка ВЧ НОМЕР_2 від 10.09.1999 №231/04-к, наказ начальника штабу Богодухівського учбового авіаційного центру Дос ААФ СССР від 12.01.1981, яким позивача включено до парашутистом-рятувальником до складу позаштатної парашутно-десантної групи з 10.01.1981.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_3 наявні записи про роботу з 10.01.1981 по 10.09.1999 парашутистом-рятувальником в складі позаштатної парашутно-десантної групи Єдиної державної авіаційої пошуково-рятувальної служби СРСР, з 16.02.1987 - за сумісництвом бортовим оператором по випуску парашутистів.

До посадових обов`язків позивача як парашутиста-рятівника входили обов`язки щорічного виконання річної норми стрибків з парашутом на точність приземлення в задану місцевість відповідно до Збірника програм по парашутній та парашутно-рятувальній підготовці авіації ДТСААФ СРСР, майстерність виконання спусків (підйомів) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів, уміння виконувати обов`язки бортового оператора по випуску інших парашутистів-рятівників з борту повітряного судна, чергування під час льотних змін на аеродромі для участі в пошуково-рятувальних роботах та після десантування (приземлення) надання першої -невідкладної допомоги у разі виникнення авіаційного лиха або аварійних ситуацій під час проведення польотів.

28 лютого 1994 року ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.02.1994 №115/1/045 переформовано у військову частину НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст.36 КЗпП України трудові договори позивача на штатній посаді авіаційного техніка та за суміщенням парашутиста-рятівника позаштатної парашутно-десантної групи були продовжені та позивача було переведено на роботу до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

10 вересня 1999 року позивача наказом №149 від 10.09.1999 звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_2 та виведено із складу позаштатної пошуково-рятувальної парашутно-десантної групи.

Згідно з підпунктом "д" пункту 1 ", Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21.07.1992 року № 418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", один рік роботи на посадах, передбачених у пункті 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, - за півтора року вислуги за умови виконання річної норми стрибків з поршневих літаків, вертольотів, дирижаблів та аеростатів, спусків (піднімань) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, які перебувають у режимі висіння не менше 10 метрів, а при виконанні річної норми стрибків із реактивних літаків і вертольотів - за два роки вислуги.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що робота на посаді, яку обіймав позивач у військовій частині НОМЕР_2 з 10.01.1981 по 10.09.1999 має бути зарахована до вислуги років, як особі льотного складу, відповідно до статті 54 Закону "Про пенсійне забезпечення".

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років парашутистам зараховується лише періоди роботи на штатних посадах, спростовуються наступним.

Поняття «позаштатний працівник», тобто працівник який виконує роботу без зарахування його до штатного (спискового) складу підприємства, установи чи організації у законодавстві про працю України не передбачено, відповідно відсутні вимоги до процедури оформлення з ними трудових відносин.

Статтею 24 КЗпП України передбачалось, що трудовий договір укладається, як в усній так і в письмовій формі.

Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітника чи службовця (ч. 1 ст. 48). Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п`ять днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (ч. 2 ст. 48).

Відповідно до п. п. 1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Таким чином, позаштатний працівник відповідно до чинного у період з 10.01.1981 по 10.09.1999 законодавства мав можливість перебувати у трудових відносинах з підприємствами, установами чи організаціями, в тому числі з військовою частиною НОМЕР_2 .

Стосовно доводів апелянта про те, що після проведеної перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років згідно п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пільговий стаж роботи на посаді парашутиста позаштатної парашутно-десантної групи Богодухівського учбового авіаційного центру ДТСОУ позивачу не підтверджено, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.6 «Положення про льотну книжку льотного складу авіації ДТСААФ СРСР», затвердженого директивою ЦК ДТСААФ СРСР від 13.12.1972 року №02/2527, при переході постійного льотного складу в іншу авіаційну організацію чи при звільненні, льотна книжка оформляється повністю, конвертується і видається на руки власнику під розписку.

В ст.1871 Переліку типових документів, що створюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій та підприємств і зазначенням термінів зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при КМУ від 20.07.1998 року № 41, передбачено, що хронометражні листи обліку нальоту годин та стрибків з парашутом зберігаються 3 роки.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 29.08.2000 №01-3/20б2-02-6 визначено, що основними документами, що підтверджують фактичну роботу як осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації, які надають право на отримання пенсійного забезпечення відповідно до ст.53 закону є: свідоцтво члена екіпажу повітряного судна та льотна книжка, які знаходяться у позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оригінали первинної льотної документації знаходяться не в архівних установах, де відповідач проводив перевірку достовірності довідки, а у позивача, а копії в матеріалах справи /а.с. 45-56, 57/.

При цьому, в акті перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 2178 від 11.06.2019 безпідставно встановлено факт, що позивач з 10.01.1981 по 28.02.1994 працював в Богодухівському УАЦ ДОСААФ авіаційним техніком і по сумісництву парашутистом - рятівником позаштатної парашутно-десантної групи, оскільки записи у трудовій книжці позивача свідчать про роботу на вказаних посадах за суміщенням.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі №804/3583/17 дійшов наступних висновків, що суміщення професій/посад розцінюється як виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). На відміну від роботи за сумісництвом, що оплачується пропорційно відпрацьованому часу, доплати при суміщенні професій (посад) і виконанні обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються у фіксованих відсотках до тарифної ставки (окладу).

У ст. 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Таким чином, висновки акту перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 2178 від 11.06.2019 щодо роботи позивача по сумісництву не відповідають фактичним обставинам справи.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Так, приписами частин 1, 2 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Загальні правила, закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Поняття «повинна була дізнатись», використане у статті 122 КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що рішення про відмову у призначенні пенсії №32 прийнято 19.07.2019, а тому строк, з якого позивач повинний був дізнатися про порушення свого права відповідач ототожнює з цією датою.

Однак, відповідачем не надано доказів того, коли саме рішення №32 від 19.07.2019 було направлено позивачу, та чи взагалі було направлено.

Отже, доводи заявника в апеляційній скарзі щодо пропуску строку звернення до суду є неспроможними та відхиляються колегією суддів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Отже, відмовляючи особі у призначенні пенсії, пенсійний орган повинен обов`язкове висвітлити у відповідному рішенні причини такої відмови з конкретними посиланнями на спірні питання та сформулювати певні висновки з посиланням на норми чинного законодавства, в яких розв`язати питання, що виникли при призначенні пенсії особі.

Так, у даному випадку, встановлено, що позивачу не зараховано до стажу певний період згідно його документів, що вплинуло на кількість стажу та, відповідно, на його право на призначення пенсії на пільгових умовах. Водночас, окрім загальних посилань на відсутність необхідної кількості стажу пенсійним органом не наведено жодних пояснень та обґрунтувань.

Обираючи спосіб ефективного захисту прав та інтересів позивача, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Судом першої інстанції правильно визначено ефективний спосіб захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу з 25.04.2019 пенсію за вислугу років як особі льотних екіпажів повітряних суден, обчислити пенсію з 25.04.2019 відповідно до ч.3 ст. 53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418, та здійснити її виплату, адже саме він є ефективним та таким, що кінцево вирішить суть спору між учасниками справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2024 по справі № 520/36490/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов