Справа № 420/15255/24
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2024-07-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо неприйняття у встановлений законом строк рішення за результатами розгляду поданого ним - ОСОБА_1 , рапорту про звільнення з військової служби від 17.04.2024 року; - зобов`язати уповноважену особу в/ч НОМЕР_1 розглянути його - ОСОБА_1 рапорт від 17.04.2024 року про звільнення з військової служби на підставі п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти рішення за наслідками розгляду такого рапорту.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його мобілізовано до в/ч НОМЕР_1 , де він проходить військову службу. 17.04.2024 року він звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з загибеллю 27.03.2024 року його рідного брата під час проходження військової служби. Однак відповідачем рапорт не розглянуто, відповідь не отримана. Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка порушує його права, звернувся до суду з даним позовом та просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову, зокрема з підстав ненадання доказів отримання рапорту позивача від 17.04.2024 року відповідачем.

На виконання ухвали суду від 27.05.2024 року позивачем доказів отримання відповідачем рапорту від 17.04.2024 року не надано, заявлено клопотання про витребування вказаних доказів у відповідача.

Ухвалою суду від 07.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувані у відповідача докази отримання рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 року та матеріали по розгляду сказаного рапорту.

Представник в/ч НОМЕР_1 надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову позовних вимог, та зазначив, що військова частина, у якій проходив військову службу позивач, не допускала протиправної бездіяльності, оскільки не отримувала рапорт ОСОБА_1 від 17.04.2024 року про звільнення з військової служби. Представник вказує, в/ч НОМЕР_1 розглядала лише його скаргу від 02.05.2024, яка надійшла з в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 24.05.2024 року. Заявника було повідомлено про протиріччя в наданих до скарги сповіщеннях про загибель ОСОБА_2 , та необхідність надання матеріалів службового розслідування за фактом загибелі ОСОБА_2 .

Представник відповідача зазначив, що саме матеріалами службового розслідування може бути підтверджений факт загибелі брата позивача під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Представник зауважує, що позивач у встановленому законодавством порядку рапорт не подавав. Військовою частиною не обліковується рапорт ОСОБА_1 від 17.04.2024 року про звільнення з військової служби.

Справа розглянута в порядку письмового провадження.

Спірні правовідносини виникли щодо проходження військової служби позивачем, звільнення з військової служби та дотримання порядку звільнення з військової служби.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 призваний на військову службу під час загальної мобілізації і з травня 2022 року проходить службу у в/ч НОМЕР_1 , що не оспорюється учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

Зокрема, за змістом п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, зокрема, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення (далі Положення №1153/2008), яким визначається, зокрема, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Розділом XII («Звільнення з військової служби») Положення №1153/2008 регламентовані питання прав посадових осіб щодо звільнення з військової служби, вимог щодо звільнення з військової служби, порядку звільнення та особливості звільнення деяких категорій військовослужбовців.

Відповідно до п.233 Розділу XII Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру (п.п.2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача №40 від 31.01.2024).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (далі Інструкція №170).

Зокрема, Інструкція №170 встановлює перелік документів, необхідних при звільненні з військової служби в залежності від підстав такого звільнення.

Таким чином, якщо військовослужбовець вважає себе таким, що набув право на звільнення з військової служби, він подає рапорт з відповідними необхідними відомостями та з документами, які підтверджують наявність підстав на звільнення.

Позивач у позові вказує, що ним 17.04.2024 року поданий до відповідача рапорт про звільнення з військової служби за п.п.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII з документами, які підтверджують загибель його брата ОСОБА_2 , та стверджує, що вказаний рапорт відповідачем не розглянутий, чим відповідачем допущена протиправна бездіяльність та порушені його права.

Між тим, у додатках до позову позивачем надана ксерокопія рапорту від 08.04.2024 року. Копія рапорту від 17.04.2024 року до позову не надана.

Крім того, позивачем не надано будь-яких належних доказів в підтвердження факту подачі рапорту від 08.04.2024 року (копія якого додана до позову) відповідачу, а також не надано доказів наявності взагалі рапорту від 17.04.2024 року, про якій позивач зазначає у позовних вимогах, та відповідно доказів подання його відповідачу (засобами поштового зв`язку, електронного поштою, нарочно тощо).

На виконання ухвали суду про витребування у відповідача доказів отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 від 17.04.2024 року про звільнення з військової служби, відповідач у відзиві на позов повідомив про те, що такий рапорт не надходив, вйськовою частиною НОМЕР_1 не обліковується.

Обліковується лише скарга позивача від 02.05.2024, яка надійшла з в/ч НОМЕР_2 до в/ч НОМЕР_1 24.05.2024 року, на яку надана відповідь заявнику.

Представник позивача відповіді на відзив не надав, будь-яких доказів, пояснень в спротування доводів відповідача також до суду не надійшло.

Долідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п.1 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, підстава позову це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутись до суду.

Частинами 4,5 ст.161, ч.1 ст.79 КАС України встановлено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, щодо витребування доказів.

Згідно з ч.1,2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Частиною 4 ст.9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За клопотанням позивача, якій самостійно не надав належних доказів отримання відповідачем рапорту від 17.04.2024 року, якій за твердженням позивача не розглянутий, чим допущена протиправна бездіяльність відповідача, судом витребувані копія рапорту, докази його отримання та матеріали по розгляду цбого рапорту.

Відповідач не надав вказані доказі за їх відсутністю, оскільки такий рапорт позивачем не подавався, у військовій частині не обліковується.

Позивач будь-яких доказів, пояснень в спростування доводів відповідача не надав.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.