Справа № 260/2975/24
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2024 року м. Ужгород№ 260/2975/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській област, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.02.2024 року №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.03.2024 року №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати у страховий стаж ОСОБА_1 періоди її роботи в Хустській госпрозрахунковій будівельній дільниці треста «Карпаткурортбуд» з 19.01.1987 року до 02.01.1991 року; в Хустському МП «Курортбуд» з 02.01.1991 року по 15.01.1992 року; в Хустському лісокомбінаті з 29.12.1993 року по 30.12.2000 року та здійснити призначення і виплату їй пенсії за віком з 19.01.2024 року - наступного дня після досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зв`язку з досягненням пенсійного віку вона звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, до якої долучила всі необхідні документи. Однак відповідачі безпідставно відмовили у призначенні такої та підтвердили тільки 16 років 05 місяців 05 днів страхового стажу, що порушує її право на належний соціальний захист. Вважає, що окремі недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу особи, оскільки відповідальність за ведення таких покладена на роботодавця. Зазначає, що наразі не має можливості надати додаткові докази на підтвердження роботи в АТ «Хустський лісокомбінат», оскільки підприємство за рішенням суду було визнано банкрутом в 2004 році. Окрім того, відповідачі не врахували вимоги ч. 5 ст. 36 КЗпП УРСР при вирішенні питання зарахування до її страхового стажу періоду роботи в Хустській госпрозрахунковій будівельній дільниці треста «Карпаткурортбуд».

14 травня 2024 року відповідач 1 подав до суду відзив на позов №0700-0902-8/30632 від 10.05.2024, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи безпідставністю такого. Зокрема, зазначив, що подана позивачем заява про призначення пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні такої. Підставою для такого рішення було те, що страховий стаж позивача становить 16 років 5 місяців 5 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Зазначає, що окремі періоди роботи правомірно не були зараховані до страхового стажу позивача з огляду на наявні розбіжності у відомостях про прийняття та звільнення позивача з роботи, а також щодо дати народження.

17 травня 2024 року відповідач 2 надіслав до Закарпатського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву №1300-5903-8/82621, в якому позовні вимоги вважає безпідставними. Так, повідомив, що за результатами розгляду поданих позивачем для призначення пенсії документів встановлено неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 , з огляду на наявні розбіжності в даті прийняття/звільнення та даті наказу про звільнення, а також невідповідності назви організації при прийнятті на роботу та звільненні. Окрім того, вважає, що питання зарахування певних періодів роботи особи до її страхового стажу відноситься до дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України.

27 травня 2024 року представник позивача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив відповідача 2, в якій зазначає, що всі записи в трудовій книжці НОМЕР_1 виконані акуратно, кульковою ручкою, містять посилання на відповідні накази, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою, що відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Вважає, що факт роботи позивача в Хустській госпрозрахунковій будівельній дільниці треста «Карпаткурортбуд» підтверджується належними доказами, а тому підлягає врахуванню до її страхового стажу.

29 травня 2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив відповідача 1, в якій з його доводами не погоджується, оскільки вважає, що такі суперечать чинним законодавчим нормам. Звертає увагу суду на те, що всі помилки в заповненні відомостей трудової книжки НОМЕР_1 були допущені саме з вини роботодавця, тому позивач не може нести негативні наслідки за такі дії. Зазначає, що відповідачі не надали жодних доказів на спростування відомостей трудової книжки, тому такі періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 надано відповідачу 3 строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була надіслана до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в підсистемі «Електронний суд» та отримана 30 квітня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною уповноваженим працівником Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак відповідач 3 відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 січня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії за віком.

Подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі ГУ ПФУ в Львівській області).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів рішенням ГУ ПФУ в Львівській області №43 від 02.02.2024 у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Зокрема, до такого зараховано 18 років 5 місяців 11 днів. При цьому до страхового стажу не включено наступні періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_2 від 28.08.1980: - з 19.01.1987 по 02.01.1991, оскільки існує календарна розбіжність в даті звільнення (02.01.1991) та даті наказу (15.11.1990); - з 02.01.1991 по 15.01.1992, оскільки існує календарна розбіжність в даті звільнення (02.01.1991) та даті наказу (15.11.1990); з 29.12.1993 по 30.12.2000, оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві при звільненні, запис про роботу не завірено належним чином (відсутній підпис відповідальної особи) та відсутні дані в реєстрі застрахованої особи. Окрім того, запропоновано долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів, для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу.

27 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучила, серед іншого, довідки Архівного відділу Хустської районної військової адміністрації №07-04/90 від 25.01.2024 та №07-04/270 від 22.02.2024.

Подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії була скерована відповідно до принципу екстериторіальності для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів рішенням ГУ ПФУ в Сумській області №43 від 05.03.2024 у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з недостатністю страхового стажу. Зокрема, до такого зараховано 16 років 05 місяців 05 днів. При цьому до страхового стажу не включено періоди роботи по трудовій книжці НОМЕР_2 від 28.08.1980, оскільки на титульній сторінці дата народження не відповідає паспортним даним. Окрім того не зараховано наступні період роботи: - з 19.01.1987 по 02.01.1991, оскільки дата звільнення з роботи не відповідає наказу на звільнення; - з 02.01.1991 по 15.01.1992, оскільки дата прийняття на роботу не відповідає наказу на прийняття; з 29.12.1993 по 30.12.2000, оскільки в довідці №07-04/270 від 22.02.2024 відсутня дата звільнення та наказ на звільнення.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями органу Пенсійного фонду України, з метою захисту права на пенсійне забезпечення позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок).

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (далі Інструкція №162) (що була чинна на момент видачі трудової книжки НОМЕР_2 ).

Судом встановлено, що в на титульному аркуші трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 зазначено дату народження 28 січня 1964 року, тоді як з паспорту громадянина України позивача вбачається, що така народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку відповідача 3, вказана обставина є достатньою підставою для не зарахування всіх періодів трудової діяльності згідно з відомостями такої трудової книжки до страхового стажу позивача.

Проте, на думку суду, рішення органу Пенсійного фонду є таким, що прийнято без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача, та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Так, з цього приводу суд зазначає, що описка в зазначенні дати народження позивача не може бути виправданою для позбавлення її права на страховий стаж, оскільки допущена не з її вини. На переконання суду, самі лише описки у зазначенні дати народження в документах, що підтверджують страховий стаж, не можуть слугувати безумовною та обґрунтованою підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, коли судом достеменно встановлено, що вони стосуються саме позивача.

З трудової книжки НОМЕР_2 від 28.08.1980 вбачається, що така належить ОСОБА_1 . Дані прізвища, імені та по батькові співпадають з відомостями паспортних даних позивача, що не заперечується відповідачами. В такій трудовій книжці наявні відомості щодо періодів роботи з 1980 по 2000 роки на різних підприємствах, що також підтверджуються архівними довідками, долученими до поданої позивачем заяви, що ставить під сумнів приналежність такої трудової книжки іншій, аніж позивач особі.

Поряд з цим, якщо у відповідачів виник сумнів з приводу належності трудової книжки НОМЕР_2 саме позивачу, то вони уповноважені здійснити перевірку таких відомостей шляхом звернення до відповідних господарюючих суб`єктів або архівних відділів.

Стосовно відмови відповідачів зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 окремих період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 з огляду на наявні розбіжності в датах прийняття/звільнення з роботи суд зазначає наступне.

Згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 19 січня 1987 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера по автотранспорту в Хустську госпрозрахункову будівельну дільницю треста «Карпаткурортбуд».

В трудовій книжці НОМЕР_2 наявний запис №14, відповідно до якого 02 січня 1991 року ОСОБА_1 звільнена з роботи в Хустській госпрозрахунковій будівельній дільниці треста «Карпаткурортбуд» у зв`язку з реорганізацією та переводом на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР в Хустське МП «Курортбуд». В якості підстави для звільнення зазначено наказ №97 від 15.11.1990.

Відповідно до запису трудової книжки №15, 02 січня 1991 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Хустське МП «Курортбуд» за переведенням на підставі наказу №1 від 29.12.1991.

На думку відповідачів, вказані розбіжності в датах наказів та датах фактичного прийняття та звільнення з роботи є достатніми для не зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу позивача.

Проте суд не може погодитися з такою позицією територіальних органів Пенсійного фонду України.

Так, як вбачається з відомостей трудової книжки ОСОБА_1 трест «Карпаткурортбуд», де працювала позивач до 1990 року включно, був реорганізований в Хустське МП «Курортбуд», що стало підставою для звільнення позивача з подальшим переведення до останнього на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю УРСР.

Відповідно до п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю УРСР, підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Враховуючи передбачені законодавством організацій заходи, що супроводжують процедуру реорганізації підприємства та переведення його працівників, суд вважає, що відомості трудової книжки ОСОБА_1 щодо періодів роботи в Хустській госпрозрахунковій будівельній дільниці треста «Карпаткурортбуд» та Хустському МП «Курортбуд» є належним доказом на підтвердження трудової діяльності позивача та можуть бути зараховані до її страхового стажу.

Стосовно не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29 грудня 1993 року по 30 грудня 2000 року в АТ фірма «Хустський ЛК» суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , 29 грудня 1993 року позивач прийнята на роботу в АТ фірма «Хустський ЛК» на посаду сушильника шпону і фанери 3-го розряду в цех по виготовленню струганого шпону і фанери, що також підтверджується відомостями довідки №07-04/270 від 22.02.2024, виданої Архівним відділом Хустської районної військової адміністрації, та звільнена з такої 30 грудня 2000 року.

Відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою підприємства. Розбіжність в назві підприємства, як стверджує відповідач 2 в оскарженому рішенні, судом не встановлено. В свою чергу відсутність підпису генерального директора в записі про звільнення, як і відсутність дати звільнення в архівній довідці №07-04/270 від 22.02.2024, не може бути єдиною та достатньою підставою для не зарахування такого періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працювала позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, окремі недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Стосовно відмови ГУ ПФУ в Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в АТ фірма «Хустський ЛК» з 29.12.1993 по 30.12.2000, обґрунтованої відсутністю відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону №1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 10, 12 ст. 20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, на підставі проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини суд дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

В свою чергу органи Пенсійного фонду України наділені повноваженнями проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Тому наявність сумнівів у відповідача 2 може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_2 від 28.08.1980 є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 , а тому спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача при призначенні її пенсії, а оскаржені рішення територіальних органів Пенсійного фонду України скасуванню.

Отже, з огляду на встановлене за результатами розгляду даної справи право позивача на зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 28.08.1980, суд вважає, що такий є достатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Хоча позивач просить суд зобов`язати призначити їй пенсію ГУ ПФУ в Закарпатській області, проте враховуючи положення ст. 45 Закону №1058, ч. 2 ст. 9 КАС України, та встановлений принцип екстериторіальності, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області, як орган, що останнім розглядав питання можливості призначення позивачу пенсії, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, 19 січня 2024 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ) про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.02.2024 року №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 05.03.2024 року №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи в Хустській госпрозрахунковій будівельній дільниці треста «Карпаткурортбуд» з 19.01.1987 року до 02.01.1991 року; в Хустському МП «Курортбуд» з 02.01.1991 року по 15.01.1992 року; в Хустському лісокомбінаті з 29.12.1993 року по 30.12.2000 року та здійснити призначення пенсії за віком з 19.01.2024 року.

5. Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79000, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 1211,20 грн. (Одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) судових витрат.

6. Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (місцезнаходження: вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 2422,40 грн. (Дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін