Справа № 160/11945/24
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-08-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
08.05.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-3), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування періоду роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 до страхового та спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 до загального страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, тобто з 23.12.2023;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, періоди роботи: з 11.01.1995 по 23.01.1998, з 24.12.2001 по 31.08.2004 та з 12.09.2012 по 31.12.2015 та здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності та рішення протиправними - залишено без руху.
Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів, з моменту отримання копії ухвали, шляхом:
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
23.05.2024 представником відповідача-2 направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що пенсія та стаж позивача обчислені у відповідності до норм чинного законодавства України. За наявними документами підстав для виплати пенсії в іншому розмірі або проведення її перерахунку на даний час немає. Також відповідач зазначає про відсутність підстав для виплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки нею не виконано основну умову для призначення такої допомоги (відсутній необхідний стаж 30 років). Просить суд відмовити у задоволенні позову.
24.05.2024 представником позивача направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій підтримано аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
05.06.2024 на адресу суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998, оскільки відсутня назва підприємства, на яке позивач була прийнята на роботу. При цьому, питання щодо зарахування періоду роботи позивача з 11.01.1995 по 23.01.1998 в УНІ Дніпро на посаді лікаря-інформатора до спеціального стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги, відповідачем-1 не розглядалось. Також, наголошено, що Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області не зараховано до спеціального стажу періоди роботи позивача з 24.12.2001 по 31.08.2004 на посаді завідуючої виробничої практики обласного комунального закладу «Дніпровське медичне училище» та з 12.09.2012 по 31.12.2015 на посаді методиста у Комунальному закладі «Дніпропетровський базовий фаховий медичний коледж», оскільки зазначені посади не передбачені Переліком №909.
24.06.2024 представником позивача направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій підтримано аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
27.06.2024 представником відповідача-3 направлено до суду через автоматизовану систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначено, що за документами електронної пенсійної справи позивача стаж роботи на посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788, складає 23 роки (зарахований по 31.12.2023). До спеціального стажу позивача, що визначає право на виплату грошової допомоги, не враховані періоди роботи: - з 24.12.2001 по 31.08.2004 - на посаді завідувача виробничої практики; - з 12.09.2012 по 31.12.2015 - на посаді методиста у КЗ «Дніпровський базовий фаховий медичний коледж». Посада завідувача виробничої практики та методиста Переліком №909 в професійно-технічних навчальних закладах не передбачена. Враховуючи викладене, право на виплату грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, у ОСОБА_1 відсутнє. Також зазначено, що відповідачем-3 жодним чином не порушені права та інтереси ОСОБА_1 при реалізації нею права на проведення перерахунку пенсії, оскільки оскаржуване рішення даним суб`єктом владних повноважень не приймалося. Просить суд відмовити у задоволенні позову.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
23.12.2023 Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем-1 не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998, оскільки відсутня назва підприємства, на яке позивач була прийнята на роботу.
Також, 29.02.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Згідно з приписами ст. 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз. 1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено, що відповідачем-1 при призначенні пенсії ОСОБА_1 не було зараховано до її страхового стажу період роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 в УНІ Дніпро на посаді лікаря-інформатора згідно з її трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 07.08.1987, оскільки відсутня назва підприємства, на яке позивач була прийнята на роботу.
Разом з тим, суд з таким твердженням відповідача-1 не погоджується, оскільки запис №6 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 07.08.1987 містить назву підприємства на яке було прийнято позивача, а саме УНІ Дніпро.
Відповідно до п. 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу у позивача.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що відповідачем-1 протиправно було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 в УНІ Дніпро на посаді лікаря-інформатора, у зв`язку з чим, такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 з дати призначення пенсії 23.12.2023.
Що стосується невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то з цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191).
Положеннями пункту 2 Порядку №1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Відповідно до пункту 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких умов: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; наявність відповідного страхового стажу; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.
Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 у справі №466/5637/17.
Як встановив суд, підставою для відмови у призначенні позивачу грошової допомоги, встановленої пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, слугували висновки відповідача про відсутність у неї необхідного спеціального стажу (30 років) та неврахування до цього стажу періодів роботи позивача: з 24.12.2001 по 31.08.2004 на посаді завідуючої виробничої практики обласного комунального закладу «Дніпровське медичне училище» та з 12.09.2012 по 31.12.2015 на посаді методиста у Комунальному закладі «Дніпропетровський базовий фаховий медичний коледж», оскільки вказані посади відсутні в Переліку №909.
Суд не погоджується з таким рішенням, з огляду на таке.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України за № 909 від 04.11.1993 до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 28 Закону України «Про вищу освіту» коледж заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність. Статус коледжу отримує заклад освіти (структурний підрозділ закладу освіти), в якому обсяг підготовки здобувачів вищої освіти ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра становить не менше 30 відсотків загального ліцензованого обсягу.
Приписами частини другої статті 53 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що педагогічні працівники це особи, які за основним місцем роботи у закладах вищої освіти провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України «Про вищу освіту» повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік посад наукових працівників закладу вищої освіти визначається відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
Постановою Кабінету Міністрів України за № 963 від 14.06.2000 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, згідно норм якого до посад педагогічних працівників відносяться: завідувач, керівник виробничої (навчальної) практики, методист.
Таким чином, періоди роботи позивача: з 24.12.2001 по 31.08.2004 на посаді завідуючої виробничої практики обласного комунального закладу «Дніпровське медичне училище» та з 12.09.2012 по 31.12.2015 на посаді методиста у Комунальному закладі «Дніпропетровський базовий фаховий медичний коледж» підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи, навіть попри те, що зазначені посади прямо не передбачені затвердженим Переліком за №909.
У свою чергу, вимога про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату грошової допомоги є передчасною, оскільки орган Пенсійного фонду, після зарахування спірних періодів до спеціального стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, зобов`язаний здійснити підрахунок та перевірку наявності необхідного стажу позивача для виплати допомоги.
Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, робить висновок, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 29.02.2024, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись перерахунок пенсії позивача та зарахування спірних періодів роботи до страхового та спеціального стажу ОСОБА_1 , суд зазначає про таке.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
У цьому випадку органом призначення (перерахунку) визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви про призначення пенсії за віком від 23.12.2023 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в свою чергу розгляд заяви про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 29.02.2024 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, які були визначені за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.
Проте, з огляду на неналежне виконання визначеними пенсійними органами їх повноважень щодо розгляду заяв позивача, це потягло за собою порушення прав позивача, так суд вважає наявними підстави покласти обов`язок:
- щодо здійснення зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 та перерахунку пенсії позивача, з урахуванням означеного періоду, з дати призначення пенсії (23.12.2023) саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як визначений суб`єкт призначення;
- щодо здійснення зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 періодів роботи: з 24.12.2001 по 31.08.2004 та з 12.09.2012 по 31.12.2015 та повторного розгляду заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 29.02.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як визначений суб`єкт призначення.
Відтак, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про часткове задоволення позовної заяви.
Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн, що документально підтверджується квитанціями від 06.05.2024 та від 10.05.2024.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів-1, 2 у рівних частинах, у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування періоду роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 до загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати період роботи з 11.01.1995 по 23.01.1998 до загального страхового стажу ОСОБА_1 та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, тобто з 23.12.2023.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що визначає право на виплату грошової допомоги, періоди роботи: з 24.12.2001 по 31.08.2004 та з 12.09.2012 по 31.12.2015.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.02.2024 щодо призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно з п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський