Справа № 400/4852/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/4852/24

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В. Г. Місце ухвалення рішення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про:

визнання протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачці додаткової доплати до грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни", за період з лютого 2021 року по червень 2021 року, в розмірі 1,00 грн. без врахуванням затвердженого начальником управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції списку формування даних для встановлення позивачці додаткової доплати на період дії карантину;

зобов`язання відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачці додаткову доплату до грошового забезпечення, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 за період з лютого 2021 року по червень 2021 року, відповідно до затвердженого начальником управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції списку формування даних для встановлення додаткової доплати на період дії карантину, в наступних розмірах: по 50,00% від суми відповідного місячного грошового забезпечення за кожний місяць.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити на новий розгляд.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що питання протиправності дій відповідача щодо виплати доплати не слугували предметом судового розгляду у справі № 400/2073/22 та суд не надавав їм правову оцінку, оскільки вони виникли пізніше, тобто після проведення нарахувань в сумі 1 грн. Вказує, що оскільки підстави позову є іншими, то до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що обраний позивачкою спосіб захисту у межах даного позову є способом виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 400/2073/22, яке набрало законної сили, та яким вирішено питання щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Така підстава для відмови у відкритті провадження у справі як існування рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі (закрити провадження, якщо воно вже відкрито).

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Зазначена правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №11-257заі18 та є застосовною до правовідносин у справі, що розглядається.

Таким чином, спірним є питання наявності в межах двох справ одночасної сукупності вищезазначених умов для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 у справі № 400/2073/22, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2024, задоволено частково позов позивачки до відповідача, яким:

визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці доплати до грошового забезпечення за період з 01.02.2021 по 01.06.2021 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375;

зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачці доплату до грошового забезпечення за період з 01.02.2021 по 01.06.2021 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375.

Таким чином, щодо позовних вимог позивача щодо здійснення перерахунку та виплатити позивачці додаткової доплати до грошового забезпечення, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з лютого 2021 року по червень 2021 року є таке, що набрало законної сили, рішення суду.

Так, дослідивши підстави позовів, колегія суддів зазначає, що у справі №400/2073/22 вирішено питання про право позивача на нарахування і виплату доплати до грошового забезпечення за період з 01.02.2021 по 01.06.2021 у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375.

Колегія суддів зазначає, що на виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ України прийнято наказ від 03 червня 2020 року № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким приписано керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Отже, з вищезазначених норм випливає, що додаткова доплати встановлюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) та виплачується відповідно до списків та пропорційно відпрацьованому часу в певних умовах, а вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які, внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків, забезпечують життєдіяльність населення і мають безпосередній контакт з ним.

Так, у справі № 400/2073/22, суд встановив право позивачки на отримання такої доплати.

В свою чергу, питання протиправності дій відповідача щодо виплати доплати не слугували предметом судового розгляду у справі № 400/2073/22 та суд не надавав їм правову оцінку, оскільки вони виникли пізніше, тобто після проведення нарахувань в сумі 1 грн., а отже підстави звернення до суду не є тотожніми.

Отже, судом першої інстанцій в цій справі здійснено неправильний порівняльний аналіз підстав і обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, а за таких обставин, висновки суду першої інстанцій про те, що вимоги, заявлені позивачем, вже були предметом розгляду у справі № 400/2073/22 та їх вирішено по суті, є помилковими.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при вирішені спірного питання, порушені норми процесуального права, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим судове рішення, відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2024 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 30 липня 2024 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова