Справа № 240/12410/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12410/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстренко Наталія Миколаївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

24 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мойсюка М.І Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та нездійсненні виплати додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з травня 2022 року по квітень 2023 року включно в сумі 100000 гривень за кожен місяць пропорційно часу участі в бойових діях та заходах;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", з травня 2022 року по квітень 2023 року включно в сумі 100000 гривень за кожен місяць пропорційно часу участі в бойових діях та заходах, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки від 24.05.2022 № 3229, виданої солдату ОСОБА_1 , він відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" 22.05.2022 призваний на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, до виконання дій на різкі зміни в оперативній обстановці.

У позові зазначено, що в червні 2022 року, тобто за травень 2022 року, позивач отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 6551,22 грн., у липні 2022 року, тобто за червень 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 14020,90 грн., у серпні 2022 року, тобто за липень 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 45324,48 грн., у вересні 2022 року, тобто за серпень 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 45537,04 грн., у жовтні 2022 року, тобто за вересень 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 45537,04 грн., у листопаді 2022 року, тобто за жовтень 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 60261,51 грн., у грудні 2022 року, тобто за листопад 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 60261,51 грн., у січні 2023 року, тобто за грудень 2022 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 45723,24 грн., у лютому 2023 року, тобто за січень 2023 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 33190,57 грн. у березні 2023 року, тобто за лютий 2023 року він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 23529,78 грн., у квітні 2023 року, тобто за березень 2023 року, він отримав грошове забезпечення в загальному розмірі 34613,68 грн.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2022 № 144 ОСОБА_1 прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а саме до місця тимчасової дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 "янськ Донецької області .

В свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що позивач 31.05.2022 фактично відмовився від виконання бойових наказів у спірний період і відносно нього здійснювалось службове розслідування та видавався наказ про позбавлення додаткової грошової винагороди.

За даним фактом Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено відповідне повідомлення до керівника ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорськ Донецької області, від 28.06.2022 року № 4644.

У період з 01.06.2022 по 21.06.2022 позивач до безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не залучався у зв`язку із відкритою відмовою та проведенням щодо нього службового розслідування.

Так, згідно з п. 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.06.2022 № 238 "Про результати службового розслідування по факту відмови від виконання бойового завдання військовослужбовцями і десантно-штурмового батальйону" наказано: за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відмову від виконання бойового завдання військовослужбовцям і десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , зокрема, солдату ОСОБА_1 оголосити сувору догану та позбавити додаткової грошової премії за безпосередню участь у бойових діях.

Надалі позивач 21.06.2022 вибув на лікування до ВМКЦ Східного регіону м. Дніпро.

З 21.06.2022 позивач перебував на лікуванні та у подальшому у відпустці за станом здоров`я.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2022 № 256 позивач прибув з відпустки у зв`язку з хворобою до оперативної групи в м. Житомир та приступив до виконання службових обов`язків.

До 14.10.2022 року позивач перебував в оперативній групі в м. Житомирі та не виконував бойових завдань.

В подальшому, відповідно до витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2022 №289 позивач вибув з оперативної групи м. Житомир на лікування до обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2023 № 7 позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків до оперативної групи м. Житомир після лікування.

З 09.01.2023 позивач вибув з оперативної групи м. Житомир на лікування відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2023 №9.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023 №18 позивач приступив до виконання службових обов`язків в оперативній групі в АДРЕСА_2 .

З 23.01.2023 позивач вибув з оперативної групи в м. Житомир у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2023 №23).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з травня 2022 року по квітень 2023 року приймав безпосередню участь у бойових діях, здійснював заходи з національної безпеки та оборони території України, надавав відсіч і стримував збройну агресію військ російської федерації та незаконних формувань так званих ЛНР і ДНР в межах виданих бойових наказів, у зв`язку з чим набув право на виплату додаткової винагороди на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 грн. Однак додаткову винагороду йому виплачено не в повному обсязі.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого продовжено до цього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова №168). Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Відповідно до пункту 1 постанови №168 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). При цьому, сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов, визначених постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн.

Безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях для визнання її достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. має бути документально підтверджена.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022, абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, в розмірі 100 000 грн. чи 30 000 грн.

Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження), у зв`язку із чим військовослужбовцю не виплачується така винагорода за місяць, в якому здійснено порушення.

Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, за травень 2022 року, судом вірно встановлено, що позивач саме з 19.05.2022 був зарахований до складу Військової частини НОМЕР_1 , а тому в період з 01.05.2022 по 18.05.2022 позивач не мав право на додаткову винагороду, оскільки не був військовослужбовцем вказаної військової частини.

В період 19.05.2022 по 21.05.2022 позивач перебував у АДРЕСА_2 , а тому також не мав права на отримання грошової винагороди з розрахунку 100000 грн.

З 22.05.2022 позивач прибув та приступив до виконання службових обов`язків у пункті тимчасової дислокації Військової частини у НОМЕР_1 , що підтверджується наказом №144 від 22.05.2022.

Згідно матеріалів службового розслідування та поданих командирами підрозділів рапортів вбачається, що 31.05.2022 позивач відмовився виконувати бойове завдання.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Частиною третьою статті 5 Дисциплінарного статуту №551-XIV визначено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Стаття 6 Дисциплінарного статуту №551-XIV встановлює право командира - видавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за виконання наказу несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Вимогами ст. 45 Дисциплінарного статуту №551-XIV передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Як встановлено з матеріалів справи, службове розслідування проводилось з приводу порушення військової дисципліни позивачем, і за результатами службового розслідування, за порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наявність у діях позивача ознак правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в акті службового розслідування.

Пунктом 10 телеграми від 25.03.2022 №НР 248/1298 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема, відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Отже, факт відмови від виконання бойового завдання є підставою для висновку, що позовні вимоги щодо виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн. за травень 2022 року задоволенню не підлягають.

Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди за червень 2022 року, позивач вказує, що у період з 01.06.2022 по 21.06.2022 до безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії також не залучався у зв`язку з відкритою відмовою від виконання бойового наказу та проведенням щодо нього службового розслідування.

Позивач 21.06.2022 вибув на лікування до ВМКЦ Східного регіону м. Дніпро.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2022 № 452 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану згідно наказу від 14.06.2022 № 238 за наслідками службового розслідування по факту відмови від виконання бойового завдання у червні 2022 року.

Зважаючи на наведене, відповідачем правомірно не нараховано додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. позивачу за червень 2022 року.

В свою чергу, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що ним оскаржувались накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а тому такі накази підлягають врахуванню при вирішенні спору.

Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди з липня по вересень 2022 року, судом встановлено, що з 21.06.2022 позивач перебував на лікуванні та у подальшому у відпустці за станом здоров`я. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2022 №256 позивач приступив до виконання службових обов`язків з 11.09.2022.

Згідно з п. 1-2 постанови № 168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/в/29 до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, що він отримував поранення (травми, контузії, каліцтва) у спірний період та проходив у зв`язку з цим лікування. Зокрема, позивачем не надано довідки про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), передбаченої додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 14.08.2008 №402, а тому відсутні підстави для нарахування у вказаний період додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень.

Крім того, доказів залучення позивача до безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період з 11.09.2022 по 30.09.2022 матеріали справи не містять.

Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди за період з жовтня 2022 року по січень 2023 року, судом встановлено, що позивач з 01.10.2022 по 14.10.2022 позивач перебував в оперативній групі в м. Житомирі та не виконував бойових завдань в м. Житомирі.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2022 №289 позивач вибув з оперативної групи в м. Житомир на лікування до обласної клінічної лікарні імені ОСОБА_2 . Водночас, до матеріалів адміністративної справи не надано доказів того, що позивач отримував поранення (травми, контузії, каліцтва) у спірний період та проходив у зв`язку з цим лікування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2023 №7 позивач приступив до виконання службових обов`язків до оперативної групи в м. Житомир після лікування, а відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2023 № 9 - вибув на лікування.

З 18.01.2023 позивач приступив до виконання службових обов`язків в оперативній групі в АДРЕСА_2 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2023).

З 23.01.2023 позивач вибув з оперативної групи в м. Житомир у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2023 №23). В даному випадку також судом не встановлено обставин та доказів в їх підтвердження, які могли б бути визнані підставами для нарахування позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн.

Щодо правовідносин з приводу невиплати додаткової винагороди за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року, встановлено, що позивач у період з 01.02.2023 по 30.04.2023 до району ведення бойових (воєнних) дій не прибував, а проходив лікування та перебував у відпустці, а також перебував у пункті постійної дислокації у м. Житомирі, а тому підстав для нарахування йому додаткової винагороди за цей період також немає. Доказів протилежного позивачем надано не було.

Відносно вимоги апелянта про витребування у відповідача доказів, на підставі вимог ст. 80 КА України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі статті 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Стаття 73 КАС України визначає належність доказів, відповідно до якої належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У відповідності до ч. 4 ст. 296 КАС України якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Оцінивши доводи клопотання про витребування доказів колегія суддів дійшла висновку, що заявником необґрунтовано необхідність витребування таких доказів, не надано належних доказів щодо неможливості подання відповідного клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги встановлені у справі обставини, колегіясуддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для донарахування та виплати позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн., передбаченої постановою № 168, за період з травня 2022 року по квітень 2023 року відсутні.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 березня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мойсюк М.І Граб Л.С.