Справа № 520/26181/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.

29 липня 2024 р. Справа № 520/26181/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ТОЧПРИЛАД» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) звернувся до суду з позовом в якому просив : стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТОЧПРИЛАД» (далі - ТОВ «ТОЧПРИЛАД», підприємство) на користь ГУ ПФУ в Харківській області ( НОМЕР_1 в філії ХОУ АТ «Ощадбанк», ) заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій в сумі 48 205.56 грн.

Позов мотивувала тим, що відповідач станом на 07.09.2023 має заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій з грудня 2022 по серпень 2023 в сумі 48 205.56 грн, яку в добровільному порядку сплачено не було, а оте вказана сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що відповідач не повинен сплачувати вказану заборгованість по сплаті фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за вказаний період, оскільки ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 ніколи не були робітниками ТОВ «ТОЧПРИЛАД».

Вказує, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 працювали на Харківському заводі точного приладобудування (далі - ХЗТП). ХЗТП входив в якості структурного підрозділу до складу виробничого об`єднання «ТОЧПРИЛАД», яке було створене та підпорядковане Міністерству приладобудування, засобів автоматизації та систем управління СРСР.

У зв`язку з розпадом Союзу РСР, у відповідності до Закону України «Про підприємства в Україні», установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, все майно та фінансові ресурси союзних підприємств були оголошені власністю України та передані Фонду державного майна України.

Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України у Харківській області № 9 від 23.09.92 було засновано ДП завод «ТОЧПРИЛАД» та 26.10.1992 здійснено його державну реєстрацію.

Відповідно до статуту ДП завод «ТОЧПРИЛАД», зареєстрованого розпорядженням виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова № 572/2 від 26.10.1992, завод «ТОЧПРИЛАД» є державним підприємством без будь-якого правонаступництва. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності ДП завод «ТОЧПРИЛАД» перереєстроване у ВАТ «ТОЧПРИЛАД», яке стало правонаступником.

Зазначає, що ВАТ «ТОЧПРИЛАД» є правонаступником ДП завод «ТОЧПРИЛАД». Разом з тим, ДП завод «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування.

У подальшому, на базі ДП завод «ТОЧПРИЛАД» було створене ВАТ «ТОЧПРИЛАД», яке згодом було перейменоване у ПАТ «ТОЧПРИЛАД», яке згодом було перейменоване у ПАТ «ТОЧПРИЛАД», яке згодом було реорганізоване у ТОВ «ТОЧПРИЛАД».

Те, що ДП завод «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування було встановлено наступними судовими рішеннями у справах, за участю позивача: № 5023/4412/12, № 3638/17982/17, № 520/9343/22, № 520/12542/22.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відмовлено в задоволенні адміністративного позову ГУ ПФУ в Харківській області.

Судове рішення вмотивовано тим, що ТОВ «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування, а тому у відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати позивачу фактичні витрати на виплату та доставку пільгової пенсії пенсіонерам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як колишнім працівникам ДП завод «ТОЧПРИЛАД», яке перереєстроване у ВАТ «ТОЧПРИЛАД», а потім у ТОВ «ТОЧПРИЛАД», проте, не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

Аргументи, наведені позивачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ТОЧПРИЛАД», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по сутті аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що ГУ ПФУ в Харківській області направляло ТОВ «ТОЧПРИЛАД» розрахунки щодо фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а» та «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з грудень 2022 по серпень 2023 в сумі 48 205.56 грн (а.с. 5-39).

Проте, сума фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, відповідачем у строки, встановлені п. 6.7 Інструкції 21-1 «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі - Інструкція 21-1) за вказаний період не сплачена.

Внаслідок невиконання вимог чинного законодавства щодо відшкодування витрат пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у ТОВ «ТОЧПРИЛАД» склалась заборгованість перед пенсійним фондом в загальному розмірі 48 205.56 грн.

Погоджуючись висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно з пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Згідно з п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), також передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до ст. 3 Закону № 400/97-ВР збір на обов`язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду у порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1, 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII.

Згідно з абз 4 п. 1 ст. 2 Закон № 400/97-ВР для платників збору, визначених п. 1 та 2 ст. 1 цього Закону, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. «а», п.п. «б-з» ст. 13 Закону № 1788-XII до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону № 1788-XII, за ставкою 100 відсотків від об`єкта оподаткування.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Порядок відшкодування підприємством витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах встановлено Інструкцією Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою управління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 (далі - Інструкція № 21-1).

Згідно з п.п. 6.1 п. 6 Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, які надсилаються підприємствам до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій. Підприємства, відповідно до підпункту 6.8 пункту 6 Інструкції 21-1, щомісяця до 25 числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Судом встановлено, що в розрахунках щодо фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» ст. 13 Закону № 1788-XII та супровідних листах за період з грудень 2022 по серпень 2023 ГУ ПФУ в Харківській області зазначено наступних пенсіонерів-працівників: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно листа Директора КП «Міський архів» вих. № 98/22 від 05.01.2023 та доданих до нього копій особових карток, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на «ХЗТП» з 01.08.1985 по 06.08.1993; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював на «ХЗТП» з 01.04.1986 по 17.06.1993 (а.с. 69-75).

Відповідно до статуту харківського виробничого об`єднання «ТОЧПРИЛАД», затвердженого 31.03.1989, виробниче об`єднання «ТОЧПРИЛАД» перебувало у віданні Міністерства приладобудування, засобів автоматизації та систем керування СРСР з безпосереднім підпорядкуванням Міністерству (а.с. 109-113).

Виробниче об`єднання «ТОЧПРИЛАД» діяло як єдиний виробничо-господарський комплекс, до складу якого входили структурні одиниці: Харківський завод точного приладобудування та Спеціальне конструкторське - технологічне бюро засобів не руйнуючого контролю.

Таким чином, відповідно до положень статуту Харківського виробничого об`єднання «ТОЧПРИЛАД», ДП «ТОЧПРИЛАД» входило до складу підприємства союзного підпорядкування, відносилось до сфери його управління та мало статус підприємства союзного підпорядкування, оскільки підпорядковувалось Міністерству приладобудування, засобів автоматизації та систем керування СРСР.

У зв`язку з розпадом СРСР, проголошенням незалежності України, набранням чинності Законом України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», відповідно до статей 1, 2 цього Закону, все майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, перейшло у державну власність України. Майно цих підприємств передано Фонду державного майна та встановлено, що правонаступником за договорами оренди державних підприємств та контрактів з керівниками на території України, які укладені з міністерствами і відомствами СРСР, є Фонд державного майна України.

Відповідно до статей 3, 37 Закону України «Про підприємства в Україні», що діяв на момент створення підприємства відповідача, підприємства мають право на добровільних засадах об`єднувати свою виробничу, наукову, комерційну та інші види діяльності, якщо це не суперечить антимонопольному законодавству України.

Ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражу.

Згідно зі ст.ст. 2, 3, 5 Закону СРСР «Про підприємства в СРСР», який діяв на момент створення підприємства відповідача, встановлено, що відповідно до форм власності, встановлених Законом СРСР «Про власність в СРСР», можуть діяти зокрема, підприємства, засновані на державній власності - державне союзне підприємство.

Підприємство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Відповідно до ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Статтею 37 ЦК УРСР, що діяла в період створення ДП завод «ТОЧПРИЛАД», встановлено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання).

За змістом ч. 7 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні», який втратив чинність з 01.01.2004, при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

Судовим розглядом встановлено, що ДП завод «ТОЧПРИЛАД» утворено на підставі наказу № 9 від 23.09.1992 регіонального відділення Фонду держмайна України по Харківській області. Отже, зазначене підприємство не утворювалось шляхом реорганізації юридичної особи, яка існувала раніше (а.с. 56).

26.10.1992 виконкомом Дзержинської районної ради народних депутатів зареєстровано статут ДП завод «ТОЧПРИЛАД» (а.с. 104-106).

Відповідно до статуту ДП завод «ТОЧПРИЛАД», зареєстрованого розпорядженням виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова № 572/2 від 26.10.1992, є державним підприємством без будь-якого правонаступництва.

У подальшому, на базі ДП завод «ТОЧПРИЛАД» було створене ВАТ «ТОЧПРИЛАД» (а.с. 60), яке згодом було перейменоване у ПАТ «ТОЧПРИЛАД», яке згодом було перейменоване у ПП «ТОЧПРИЛАД», та в подальшому реорганізоване у ТОВ «ТОЧПРИЛАД».

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2012 по справі № 5023/4412/12, яке залишеним без змін постановою Харківським апеляційним господарським судом від 19.02.2013, у справі за позовом УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова до ВАТ «ТОЧПРИЛАД» (ПАТ «ТОЧПРИЛАД», встановлено наступне:

«Матеріали справи свідчать, що Харківський завод точного приладобудування входив в якості структурного підрозділу до складу виробничого об`єднання «ТОЧПРИЛАД», яке було створене та підпорядковане Міністерству приладобудування, засобів автоматизації та систем управління СРСР.

У зв`язку з розпадом Союзу РСР, у відповідності до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» все майно та фінансові ресурси союзних підприємств були оголошені власністю України та передані Фонду державного майна України. Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України у Харківській області № 9 від 23.09.1992 було засновано ДП завод «ТОЧПРИЛАД» та 26.10.1992 здійснено його державну реєстрацію.

Відповідно до статуту ДП завод «ТОЧПРИЛАД», зареєстрованого розпорядженням виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова № 572/2 від 26.10.1992, є державним підприємством без будь-якого правонаступництва. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності ДП завод «ТОЧПРИЛАД» перереєстроване у ВАТ «ТОЧПРИЛАД», як правонаступник. Виходячи з наведеного ВАТ «ТОЧПРИЛАД» є правонаступником ДП завод «ТОЧПРИЛАД». Разом з тим, ДП завод «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування».

Рішення господарського суду Харківської області від 03.12.2012 по справі № 5023/4412/12 набрало законної сили: 19.02.2013.

Також рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.06.2018 у справі № 638/17982/17 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного УПФУ міста Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що :

« Рішенням господарського суду Харківської області від 03.12.2012 по справі № 5023/4412/12, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2013, встановлено що, ДП завод «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування, на якому вказані в позовній заяві особи отримали пільговий стаж, необхідний для призначення пенсій по Списку № 2. Таким чином, видаючи уточнюючі довідки про наявність пільгового стажу при наявності трудових книжок та відповідних записів у них, відповідач не будучи правонаступником підприємства, на якому особи заробили пільговий стаж, порушив вимоги пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637. Але вся інформація відносно стажу та періодів роботи, яка міститься в уточнюючих довідках, наданих відповідачем, повністю співпадає із записами у трудових книжках осіб, яким вони були надані, тобто ці уточнюючи довідки є достовірними. Суд також враховує, що відповідач надавав уточнюючи довідки на підставі наказів по підприємству та особових карток працівників за період з 1978 по 2003, які були в розпорядженні відповідача та в подальшому передані ним до архівної установи».

Вищезазначеним рішенням також встановлено, що з повідомлення УПФУ при взятті на облік ВАТ «ТОЧПРИЛАД» як платника страхових внесків вбачається, що відповідач взятий позивачем на облік 02.10.2007. Згідно з діючим на той час Порядком взяття на облік та зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затвердженим постановою правління ПФУ № 14-4 від 10.10.2006, взяття на облік юридичних осіб як платника податків страхових внесків здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцезнаходженням юридичної особи на підставі відомостей з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи, наданих державним реєстратором. Як вбачається з виписки з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, датою державної реєстрації відповідача є 26.10.1992. Таким чином, починаючи з дати взяття на облік відповідача, тобто з 02.10.2007 позивач міг дізнатися, що ВАТ «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування, на якому вказані в позовній заяві особи отримали пільговий стаж.

Вимога управління надати додаткові документи, видані саме ВАТ «ТОЧПРИЛАД» (нині AT «ТОЧПРИЛАД») є необґрунтованою та неправомірною. Все вищевикладене вказує, що підтвердження набутого позивачем пільгового стажу на союзному підприємстві Харківський завод точного приладобудування відбувається на підставі даних трудової книги та архівних довідок, як для підприємства, що ліквідоване без правонаступників».

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.06.2018 у справі № 638/17982/17 набрало законної сили: 19.07.2018.

Аналогічні висновки містяться в рішеннях Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.08. 2016 у справі № 638/9094/16-а (набрало законної сили: 07.11.2016), від 24.05.2017 у справі № 638/4797/17 (набрало законної сили 11.07.2017).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищезазначене ТОВ «ТОЧПРИЛАД» не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача обов`язку відшкодовувати позивачу фактичні витрати на виплату та доставку пільгової пенсії пенсіонерам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як колишнім працівникам ДП завод «ТОЧПРИЛАД», яке перереєстроване у ВАТ «ТОЧПРИЛАД», а потім у ТОВ «ТОЧПРИЛАД», проте, не є правонаступником Харківського заводу точного приладобудування, що у тому числі встановлено вищенаведеними судовими рішеннями.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий