Справа № 140/35486/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/35486/23 пров. № А/857/11128/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року (ухвалене суддею Ксендюк А.Я. у м. Луцьк) у справі № 140/35486/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАХ ПЛЮС УКРАЇНА» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000611/2 від 27.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що при митному оформленні товару за митною декларацією, який ввозився на митну територію України, було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару було надано митному органу документи, які підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару. Вказує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000611/2 від 27 вересня 2023 року. Стягнуто на користь ТзОВ «ДАХ ПЛЮС УКРАЇНА» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір в сумі 6 184,00 грн (шість тисяч сто вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктами 1-4 частини другої статті 55 МК України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості та опрацювання поданих документів, які подано на підтвердження митної вартості товару встановлено, що подані документи містять розбіжності, що зумовлюють неможливість митного органу застосування основного методу визначення митної вартості та як наслідок виникла необхідність винесення рішення про коригування митної вартості товару, шляхом застосування другорядних методів визначення такої вартості. Так, під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України за МД №23UA79U0 від 26.09.2023 року, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять наступні розбіжності.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що що між ТзОВ «ДАХ ПЛЮС УКРАЇНА» (покупець) та компанією «DACHPOL Spolka Lawna Ireneuzh Aranowski, Mariuzh Bergiel» (продавець), укладено зовнішньоекономічний контракт №PL2022/2 від 22.02.2022 (а.с.43-47).

Відповідно до п.1.1 контракту продавець зобов`язується поставити та передати у власність товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього контракту. Предметом вказаного контракту визначено продаж виробів з листового металу, водостічних систем, покрівельних мембран, вати кам`яної клінкерної цегли, керамічної черепиці, аксесуарів до усіх позицій, а також інших будівельних матеріалів.

П. 1.2 визначено, що найменування, кількість та ціна товару, що поставляється покупцеві за цим договором вимірюється в кілограмах, штуках, м2 і вказується в фактурі-проформі на кожну партію поставки товару.

Згідно п. 2.1-2.3 ціна товару вказується в фактурі-проформі на кожну партію товару окремо; загальна вартість контракту становить 900 000,00 злотих. Вартість окремих партій товару, що поставляється за даним контрактом, визначається в фактурі-проформі та/або специфікації до даного договору; в ціну входить вартість товару, тари та упаковки.

Відповідно до пунктів 4.1-4.2 контракту, оплата за окрему партію товару, що поставляється за даним контрактом, здійснюється у формі 100% попередньої передоплати згідно фактури-проформи шляхом банківського переказу на рахунок продавця; оплата за товар повинна бути проведена в польських злотих.

Поставка товару, згідно п. 5.1 здійснюється згідно рахунку-фактури та/або специфікації до даного контракту на умовах FCA - Польща, 22-400 Замосць, вул. Кілінського, 89.

26.09.2023 з метою здійснення митного оформлення вказаного товару в режимі імпорту декларантом в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано митну декларацію №23UA79U0 (а.с.28-30) на поставлений товар : «Нетканий матеріал із штучних волокон, з поверхневою щільністю 115г/м2: Мембрана для даху STROTEX BASIC 1.5x50MB - арт.AKFOL1-STRROLKA -1694шт.рулонів(рулон ширина 1,5м, довжина 50м), з покриттям, багатошарова, призначена для захисту покрівлі та стін при цивільних будівельних роботах(повний захист від проникнення води та вітру).Торговельна марка FOLIAREX Виробник- FOLIAREX Sp. z o. o., PL».

До митної декларації додано наступні документи: рахунок-проформа №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023; рахунок-фактура №(S)FSE-1/09/23/ZA від 21.09.2023; від 21.09.2023; навантажувальний документ від 21.09.2023 року №2954; сертифікат з перевезення товару від 25.09.2023 №PL/MF/AT0088573; платіжка від 20.09.2023 року №61 (а.с.61); платіжка від 15.09.2022 №60; платіжка від 27.09.2022 №72; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 21.09.2023 року №153; прайс-лист від 06.09.2023; контракт від 22.02.2022 №PL/2022/2; доповнення до контракту від 06.09.2023 №1; специфікація від 06.09.2023; договір перевезення від 20.09.2023 №20/09/23; експортна декларація №23PL301010Е1318206 від 21.09.2023; лист №1 від 27.09.2023; лист №3 від 27.09.2023; інф. №1 від 27.09.2023 (а.с.31-76).

Зважаючи на вказане, інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-ти денний термін наступних додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта; транспортні перевізні документи; банківський платіжний документ, що стосується оплати оцінюваного товару для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Позивачем додатково подано до митного оформленні такі документи: фактуру-проформу №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023, в якій зазначена ціна товару 264 679,80 злотих; банківські платіжні документи про перерахування коштів №61 від 20.09.2023 на суму 89 700,00 злотих та №60 від 15.09.2023 на суму 93 000,00 злотих.

27.09.2023 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000611/2 (а.с.24-25), відповідно до якого митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: відповідно до п.2.2 контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022 вартість окремої партії товару, що поставляється за даним контрактом зазначається в фактурі-проформі та/або специфікації до даного контракту. Фактура-проформа та специфікація не подані до митного оформлення; п.4.1 вищевказаного контракту передбачено, що оплата здійснюється у формі 100% попередньої оплати, банківський платіжний документ відсутній; п.5.1 контракту визначені умови поставки FCA Польща, хоча до митного оформлення заявлено умови поставки EXW Замосць; в рахунку-фактурі на перевезення №153 від 21.09.2023 зазначено договір №20/09/2023, який не наданий до митного оформлення.

Митну вартість товару визначено за резервним методом згідно статті 64 МК України на підставі цінової інформації наявної в митного органу в ЄАІС. Рівень митної вартості становить по товару №1 на рівні - 4,99 дол.США/кг за МД №UA100190/2023/560102 від 04.08.2023.

Не погоджуючись із прийнятим Волинською митницею рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина друга статті 57 МК України).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно частин 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з приписами частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (частина шоста статті 54 МК України).

Частиною 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З системного аналізу вищенаведених норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, які свідчать про: заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведення декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України; відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 18.05.2022 у справі № 620/1735/20, від 21.09.2023 у справі № 520/18432/21.

З матеріалів справи встановлено, що до митного оформлення, і до суду позивач надав передбачені статтею 53 МК України документи, які підтверджують задекларовану митну вартість товару, зокрема: рахунок-проформа №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023; рахунок-фактура №(S)FSE-1/09/23/ZA від 21.09.2023; від 21.09.2023; навантажувальний документ від 21.09.2023 року №2954; сертифікат з перевезення товару від 25.09.2023 №PL/MF/AT0088573; платіжка від 20.09.2023 року №61 (а.с.61); платіжка від 15.09.2022 №60; платіжка від 27.09.2022 №72; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 21.09.2023 року №153; прайс-лист від 06.09.2023; контракт від 22.02.2022 №PL/2022/2; доповнення до контракту від 06.09.2023 №1; специфікація від 06.09.2023; договір перевезення від 20.09.2023 №20/09/23; експортна декларація №23PL301010Е1318206 від 21.09.2023; лист №1 від 27.09.2023; лист №3 від 27.09.2023; інф. №1 від 27.09.2023 та додатково позивачем надано на вимогу митного органу, такі документи: фактуру-проформу №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023, в якій зазначена ціна товару 264 679,80 злотих; банківські платіжні документи про перерахування коштів №61 від 20.09.2023 на суму 89 700,00 злотих та №60 від 15.09.2023 на суму 93 000,00 злотих.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару: «Нетканий матеріал із штучних волокон, з поверхневою щільністю 115г/м2: Мембрана для даху STROTEX BASIC 1.5x50MB - арт.AKFOL1-STRROLKA -1694 шт.рулонів(рулон ширина 1,5м, довжина 50м), з покриттям, багатошарова, призначена для захисту покрівлі та стін при цивільних будівельних роботах(повний захист від проникнення води та вітру).Торговельна марка FOLIAREX Виробник- FOLIAREX Sp. z o. o., PL».

При цьому позиція відповідача полягає у тому, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності: відповідно до п.2.2 контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022 вартість окремої партії товару, що поставляється за даним контрактом зазначається в фактурі-проформі та/або специфікації до даного контракту. Фактура-проформа та специфікація не подані до митного оформлення; п.4.1 вищевказаного контракту передбачено, що оплата здійснюється у формі 100% попередньої оплати, банківський платіжний документ відсутній; п.5.1 контракту визначені умови поставки FCA Польща, хоча до митного оформлення заявлено умови поставки EXW Замосць; в рахунку-фактурі на перевезення №153 від 21.09.2023 зазначено договір №20/09/2023, який не наданий до митного оформлення.

Посилання Волинської митниці у спірному рішенні №UA205140/2023/000611/2 від 27.09.2023 на те, що фактура-проформа, специфікація не подані до митного оформлення, хоча відповідно до п. 2.2 контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022 передбачено, що вартість окремої партії товару зазначається в рахунку фактурі не відповідає дійсності оскільки позивачем було подано фактуру-проформу №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023 та специфікацію від 06.09.2023 до контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022.

Покликання апелянта на неможливість ідентифікації поданих платіжних інструкцій з ввезеним товаром суд оцінює критично, оскільки подані позивачем документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів.

Окрім того, за змістом фактури-проформи №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023 (а.с.36) можна ідентифікувати сторін зовнішньоекономічної операції купівлі-продажу за контрактом №PL/2022/22 від 22.02.2022 та вартість товару у загальному розмірі 264 679,80 злотих. Зі специфікації від 06.09.2023 (а.с.57) чітко вбачаються умови оплати товару, його найменування та кількість. Так загальна вартість товару становить 183 657,33 злотих, оплата за який підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №60 від 15.09.2023, №61 від 20.09.2023 та №62 від 27.09.2023 (а.с.58,60-61).

Суд зауважує, що вказана платіжна інструкція в іноземній валюті була проведена банком та міжнародними банками кореспондентами, при цьому жодних зауважень до змісту та форми №ZS-32/09/23/ZA від 06.09.2023 та специфікації від 06.09.2023 до контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022 не було надано, а валютну операцію здійснено, що в свою чергу підтверджує безсумнівність здійснення оплати за товар відповідно до контракту.

Покликання апелянта на те, що вартість окремої партії товару зазначається в рахунку фактурі не відповідає дійсності є необґрунтованою з огляду на наступне. Позивачем до матеріалів справи долучено експортний рахунок-фактуру з ПДВ, який крім того було подано до митного оформлення №(S)FSE-1/09/23ZA (а.с.32-33) на загальну суму 183 657,33 злотих та цінову пропозицію для ТзОВ «ДАХ ПЛЮС УКРАЇНА» (а.с.41-42), в яких визначено ціну на покрівельну мембарну STROTEX BASIC 1,5Х50 МВ у розмірі 101,10 злотих/рулон при покупці 2618 рулонів.

Крім того, митний орган зазначив, що у п.4.1 контракту вказано, що оплата здійснюється у формі 100% попередньої оплати, проте банківський платіжний документ відсутній. Матеріалами справи підтверджується, що п. 4.1 контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022 визначено, що за погодженням сторін оплата за поставлену партію товару може здійснюватися на умовах післяплати. Крім того відповідно до умов додаткової угоди №1 від 22.02.2022 до контракту (а.с.62, 66) визначено, що за погодженням сторін оплата за поставлену партію може здійснюватися на інших умовах визначених в специфікації та/або фактурі-рахунку до даного контракту.

Відповідно п.2.2 контракту №PL/2022/2 від 22.02.2022 вартість окремої партії товару, що поставляється за даним контрактом зазначається в фактурі-проформі та/або специфікації до даного контракту. Так, відповідно до Специфікації від 06.09.2023 (а.с.57) умови оплати визначено таким чином: 93 000,00 злотих на банківський рахунок до 16.09.2023, 89 700,00 злотих на банківський рахунок до 21.09.2023; 957,33 злотих протягом 3 днів після відвантаження товару. Так до митного оформлення надано платіжні інструкції в іноземній валюті №60 від 15.09.2023, №61 від 20.09.2023 (а.с.58, 61) та заявку на купівлю валюти №72 від 27.09.2023 на суму 957,33 злотих (а.с.59). Додатково на підтвердження здійснення повної оплати суду надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №62 від 27.09.2023 (а.с.62).

Окрім того, зі спірного рішення слідує, що відповідно до п. 5.1 контракту, визначено умови поставки FCA Польща, а до митного оформлення заявлено EXW Замосць, суд зазначає наступне. Як слідує з матеріалів справи, до митного оформлення надано додаткову угоду №1 від 12.09.2023 (а.с.62, 66) в якій сторони дійшли згоди внести зміни до п. 5.1 контракту. Таким чином, товар поставляється згідно правил «Інкотермс-2020»; умови поставки товару зазначаються продавцем для кожної окремої поставки у відповідному рахунку-фактурі/специфікації. Як слідує з доданих до позовної заяви документів, а саме експортного рахунку фактури з ПДВ №(S)FSE-1/09/23/ZА (а.с.31-33) та специфікації від 06.09.2023 (а.с.57) умови поставки визначено як EXW-Польща, 22-400, Замосць. Таким чином, суд вважає, що митний орган не довів обґрунтовано розбіжності щодо умов поставки, а тому таке твердження підлягає скасуванню.

Щодо того, що в рахунку фактурі на перевезення №153 від 21.09.2023 зазначено договір, який не наданий до митного оформлення, то до митного оформлення позивачем надано копію договору-заявки про надання транспортно- експедиційних послуг №20/09/2023 від 20.09.2023 (а.с.51), що підтверджено представником позивача у відзиві на позовну заяву.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Щодо вимоги надання рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, то матеріалами справи підтверджується що, позивач надав рахунок фактуру №153 від 21.09.2023 (а.с.40) та договір-заявку про надання транспортно-експедиційних послуг № 20/09/2023 від 20.09.2023 (а.с.51), яким підтверджено оплату наданих послуг.

Вимога надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару є безпідставною, оскільки позивачем надано платіжні інструкції в іноземній валюті №60 від 15.09.2023, №61 від 20.09.2023 (а.с.58, 61) та заявку на купівлю валюти №72 від 27.09.2023 на суму 957,33 злотих (а.с.59). Інші документи у позивача відсутні та вказані документи є такими, що вичерпно підтверджують заявлену митну вартість.

Судом встановлено, що основні документи надані позивачем, що віднесені до переліку документів, визначених частиною 2 статті 53 МК України, містили об`єктивні відомості про митну вартість задекларованого товару, тобто такі документи можна вважати належними. Отже, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши ці документи, дійшов висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем поданих документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами першою та другою статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень статті 64 та МК України, тобто використання резервного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Щодо покликання митного органу на те, що митну вартість товару визначено за резервним методом на підставі цінової інформації, наявної в митному органу, а саме на підставі митної декларації від 04.08.2023 № UA 100190/2023/560102, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин відповідну практику Верховного Суду, зокрема постанову від 13.10.2021 у справі № 804/15600/15, в якій зазначено, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Окрім цього, Верховний Суд у зазначеному рішенні справі звернув увагу на те, що витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15 зазначив, що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Рішення митного органу про коригування митної вартості товару має бути чітким та зрозумілим, деталізовано описувати виявлені недоліки в документах або роз`яснювати чому ненадання платником податків певних документів унеможливлює визначення митної вартості за основним методом, а також містити посилання на конкретні факти, які є підставою для коригування митної вартості.

У постанові від 04.11.2021 р. у справі № 120/2634/19-а Верховний Суд звернув увагу на необхідність зазначення у рішенні про коригування митної вартості товарів інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Таким чином, вказана норма передбачає, що самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Рішення про коригування митної вартості також повинне містити обґрунтування обраного методу визначення митної вартості товару та підстави для відступлення від методу, застосованого платником податків.

Статтею 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (МД UA100190/2023/560102 від 04.08.2023), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

При цьому, в оскарженому рішенні відповідач не вказує будь-яких джерел та інформації, якими керувався при визначенні митної вартості товару, окрім номеру та дати взятих за основу митних декларацій.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2020 справі № 520/7041/19 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що митний орган не вказав на будь-які розбіжності чи ознаки підробки зазначених документів, або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно виснував, що митний орган, як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її заперечення, а відтак відповідачем неправомірно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 27.09.2023 № UA 205140/2023/000611/2.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок митного органу про те, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відтак рішення відповідача про коригування митної вартості товарів є протиправною та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи спірне рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган послався на неподання декларантом додаткових документів, та зазначивши рівень митної вартості на підставі цінової інформації, наявної в митного органу щодо вартості подібних товарів, не зазначив докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим. Тобто, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З огляду на те, що декларантом відповідачу надані документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Стосовно понесених позивачем витрат зокрема на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу та враховуючи складність справи, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат та розумністю їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, дійшов правильного висновку про зменшення розміру заявлених витрат з 3500 грн до 2500 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що з врахуванням наведених вище критеріїв, співмірною із наданими адвокатом послугами на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 09.10.2023 №09/10-23 є сума 3500 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат пов`язаних з перекладом документів в сумі 1000 грн суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 137 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо.

Факт надання послуг перекладача підтверджується перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи.

Переклад документів замовлений позивачем до подання позовної заяви та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі №160/7049/19 (К/9901/6449/20).

Так на підтвердження витрат пов`язаних із залученням перекладача до матеріалів справи надано рахунок №23/11/23 від 23.11.2023 (а.с.80) на суму 1 700,00 грн.; платіжну інструкцію №748 від 24.11.2023 (а.с.81); акт виконаних робіт №24/11/23 від 24.11.2023 (а.с.82), укладеного між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ТзОВ «ДАХ ПЛЮС УКРАЇНА» (замовник).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пов`язані із залученням перекладача у розмірі 1 000,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 140/35486/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар