Справа № 200/2122/24
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року Справа№200/2122/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через представника адвоката Галкіна В.Л. звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення № 66 від 08.04.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати призначити пенсію за віком у відповідності до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788XII з 25.08.2023.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що звернулась із заявою про призначення пенсії, проте отримала відмову в зв`язку із недосягненням необхідного віку для виходу на пенсію, який на думку відповідача повинен бути 60 років. Позивач вважає, що має право на застосування до неї положень Закону № 1788-ХІІ про призначення пенсії після досягнення 55 років та наявності стажу 20 років, на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 15 квітня 2024 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 29 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Зазначив про відсутності колізії між нормами статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі Закон № 1058-IV) та статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 XII (далі Закон № 1788-ХІІ), оскільки положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються лише у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини здійснення судочинства в умовах збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 66 від 08.04.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до заяви від 31.03.2024 в зв`язку з недосягненням встановленого віку 60 років відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вік заявниці 58 років 08 місяців. Встановлено, що позивач має загальний страховий стаж 41 рік 08 місяців 24 дні.

Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Спірним питанням у справі є право позивача на призначення пенсії за віком при досягненні 55 років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, який набув чинності з 1 січня 2004 року (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 2 статті 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV).

У відповідності до частини 1 статті 26 вказаного Закону (чинного та в редакції на момент звернення позивача за призначенням пенсії) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (чинного та в редакції на момент звернення позивача за призначенням пенсії) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується лише у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Позивач звернулась до відповідача за призначенням пенсії за віком, отже підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.

Таким чином відповідач правомірно прийняв оскаржуване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.04.2020 у справі № 815/6727/17 щодо відсутності колізії між нормами статті 26 Закону № 1058-IV та статті 12 Закону № 1788-XII:

…19. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV Прикінцеві положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відтак, Закон № 1058-IV, який є спеціальним у межах спірних правовідносин та який визначає умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, встановлено вік, з досягненням якого особи мають право на призначення пенсії за віком, а жінкам підвищено вік, з якого вони набувають права на пенсію за віком в залежності від дати їх народження, - від 55 до 60 років.

Позивач відповідно до вимог статті 26 Закону № 1058-IV набуде право на пенсію за віком після досягнення 60-річного віку.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, яким визнані такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б», «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, суд вважає помилковим, оскільки, як зазначено вище, порядок призначення пенсії за віком визначено безпосередньо Законом № 1058, положення якого не визнавались такими, що не відповідають Конституції України.

Посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а та № 360/3611/20, також не є застосовними у цій справі, оскільки обставини та підстави позову у вказаних рішеннях є відмінними від спірних правовідносин в цій справі, а саме в наведених справах Верховним Судом розглядалась право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону № 1788-XII.

З наведених підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позову.

Через відмову у позові відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/) відповідно до наявних умов електропостачання та функціонування програмного забезпечення через обставини збройної агресії проти України.

Суддя Г.А. Чекменьов