Справа № 585/2176/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р.Справа № 585/2176/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., повний текст складено 27.05.24 по справі № 585/2176/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якій просить суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №49824 від 19.07.2021 року.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 17.05.2024 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Сумській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2024 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позиція суду першої інстанції, згідно з якою позивач має спростувати вчинення ним описаного серед тексту оскаржуваної постанови правопорушення, є такою, що не тільки не узгоджується з принципом презумпції невинуватості, гарантованим ст.ст. 62 Конституції України, 6 (§2) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а й діаметрально йому суперечить. Вказує на обов`язок саме суб`єкта владних повноважень доводити правомірність свого рішення, а не особи, що таке рішення оскаржує, її спростовувати. Зауважує, що необхідною складовою об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення в обов`язковому порядку є керування транспортним засобом, як окрема самостійна дія, тоді як відсутність в особи права керування транспортними засобами виступає кваліфікуючою її ознакою. Стверджує, що встановлюючи дотримання відповідачем порядку винесення оскаржуваної постанови, суд першої інстанції виходить виключно з відомостей оскаржуваної постанови. Звертає увагу, що до предмету доказування у даній справі належить: наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП; дотримання відповідачем порядку винесення оскаржуваної постанови. Посилається на необхідність застосування при розгляді даної справи абз.2 ч.2 ст.77 КАС України у редакції від 01.07.2021, а відтак просить суд вважати неналежними й недопустимими усі докази, що не були покладені в основу оскаржуваної постанови.

Головне управління Національної поліції в Сумській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2024 без змін. Зазначає, що 19.07.2021 майором поліції ОСОБА_2 , за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, винесено постанову серії БАВ №497824 від 19.07.2021 про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Вказує, що позивачу роз`яснено його права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження постанови за статтею 289 КУпАП, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 у оскаржуваній постанові. Стверджує, що подія відбувалася 19.07.2021, станом на 23.10.2023 (дата відкриття провадження у справі) сплинув термін зберігання відеозапису, що зумовлює неможливість вивчення відеозапису. Зауважує, що рішенням суду у справі №585/2167/21, яке набрало законної сили, встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Западинська в м.Ромни 19.07.2021. Звертає увагу, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2021 у справі № 585/645/21, яка набрала законної сили 22.04.2021, підтверджується, що на момент винесення оскаржуваної постанови (19.07.2021), ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік. Вважає, що склад адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 19.07.2021, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КупАП, підтверджується рішеннями судів у справах №585/2167/21 та №585/645/21, які набрали законної сили.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст.286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Також, ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2024 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до судового розгляду містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнями : https://reyestr.court.gov.ua/Review/120548503 , https://reyestr.court.gov.ua/Review/120548504 .

Головне управління Національної поліції в Сумській області отримало копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку та апеляційну скаргу, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

З метою повідомлення позивача про апеляційний розгляд справи, було неодноразово здійснено дзвінки на телефонний номер, вказаний на конверті: , проте, телефонограму передати не вдалось у зв`язку з тим, що позивач не відповідає на звінки, що підтверджується телефонограмою.

Суд зазначає, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року) (постанова Верховного Суду від 20.01.2023 року у справі №465/6147/18).

Отже, судом вжито всі можливі заходи щодо повідомлення позивача про апеляційний розгляд справи.

Суд враховує, що вказана справа належить до категорії термінових адміністративних справ, особливості розгляду яких визначені ст.ст.268-272, 286 КАС України та передбають скорочені строки розгляду справи.

Як зазначено вище, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Таким чином, учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Головне управління Національної поліції в Сумській області через систему "Електронний суд" подало до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника ГУНП в Сумській області у цій справі - ОСОБА_3 у щорічній оплачуваній відпустці з 29.07.2024 відповідно до наказу ГУНП в Сумській області від 11.07.2024 №884.

Колегія суддів не задовольняє клопотання про відкладення розгляду справи, вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність у судовому засіданні представника відповідача, оскільки явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, сторони не позбавлені були права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів, які не були раніше подані до суду, якщо б вважала це за необхідне.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що подане до суду клопотання не містить в собі доказів відсутності в інших представників відповідача можливості взяти участь у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що вказана справа належить до категорії термінових адміністративних справ, особливості розгляду яких визначені ст.ст.268-272, 286 КАС України та передбачають скорочені строки розгляду справи, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату, тому клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП за те, що він 19.07.2021 року по вул. Западинська в м. Ромни Сумської області керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, так як позбавлений права керування за рішенням суду, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова серії БАВ №49824 від 19.07.2021 підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення та позивачем не надано жодних доказів, що спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, проте з інших мотивів, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 (а, б, ґ) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Таким чином, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, п.2.1. «а» ПДР.

У відповідності до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

У відповідності до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи;відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За приписами ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №49824 від 19.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 19.07.2021 року по вул. Западинська в м. Ромни Сумської області керував транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, так як позбавлений права керування за рішенням суду, чим порушив п.2.1 «а» ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Судом встановлено, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2021 у справі №585/645/21, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду 22.04.2021, визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10200 (десять тисяч двісті) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до ст.291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Таким чином, постанова про позбавлення позивача права керування транспортним засобом на строк один рік набрала чинності 22.04.2021 та станом на 19.07.2021 річний строк позбавлення позивача права керування транспортним засобом не сплинув, тобто, позивач не мав права керувати транспортним засобом.

За позицією позивача, із доказів, наданих відповідачем, неможливо встановити склад адміністративного правопорушення, оскільки необхідною складовою об`єктивної сторони правопорушення є керування транспортним засобом, як окрема самостійна дія, тоді як відсутність в особи права керування транспортними засобами виступає кваліфікуючою її ознакою.

Суд враховує, що відповідачем до суду не надано відеоматеріалів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з посиланням на те, що подія відбувалася 19.07.2021, проте, станом на 23.10.2023 (дата відкриття провадження у справі) сплинув термін зберігання відеозапису, встановлений пунктом 3 розділу VІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026.

Разом з тим, суд звертає увагу, що під час зупинки транспортного засобу на ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №174197 від 24.07.2021 року за ч.2 ст.130 КУпАП, який направлено для прийняття рішення до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Так, постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2021 у справі №585/2167/21, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду 13.12.2021, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок та позбавлено його права керування усіма транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В рамках справи №585/2167/21 встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 19.07.2021 року об 11 год. 15 хв. по вул. Западинська в м.Ромни Сумської області, що підтверджується відеозаписом з місця зупинки транспортного засобу.

Частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 19.07.2021, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КупАП (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами) підтверджується постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.03.2021 у справі №585/645/21 та постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2021 у справі №585/2167/21, які набрали законної сили.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку про доведення належними доказами факту керування транспортним засобом позивачем, який позбавлений права керування транспортними засобами.

Твердження позивача про те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП спростовується копією оскаржуваної постанови серії БАВ №49824 від 19.07.2021, з якої вбачається, що вона містить найменування посадової особи, яка винесла постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення, дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок оскарження постанови. На звороті постанови маються письмово викладені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ст.63 Конституції України, порядок сплати штрафу.

Також, ОСОБА_1 роз`яснено його права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження постанови за статтею 289 КУпАП, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 в оскаржуваній постанові, що спростовує доводи апелянта про порушення поліцейський порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині не роз`яснення позивачу його прав та обов`язків.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції про законність постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №49824 від 19.07.2021 року, та відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова серії БАВ №49824 від 19.07.2021 підтверджує вчинення позивачем адміністративного правопорушення та позивачем не надано жодних доказів, що спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки одна лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, враховуючи, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Більш того, у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Як зазначено вище, частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірному випадку позивач повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, що і виконано останнім шляхом долучення до позовної заяви копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №49824 від 19.07.2021 року.

Натомість, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем у спірному випадку доведено правомірність прийнятого ним рішення.

Судом першої інстанції не враховано вищенаведених обставин, не надано жодної оцінки встановленню в рамках справи №585/2167/21 факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 19.07.2021 року об 11 год. 15 хв. по вул. Западинська в м.Ромни Сумської області, та безпідставно зазначено про обов`язок позивача спростовувати факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, усі інші доводи і заперечення сторін по справі на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, проте помилково визначив, що лише оскаржуваною постановою підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду з підстав та мотивів його прийняття, викладених у цій постанові суду апеляційної інстанції. За цим, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2024 по справі № 585/2176/21 змінити щодо мотивів його прийняття.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2024 по справі №585/2176/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко