Справа № 420/15562/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати 3 пункт постанови про закінчення виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 від 04.12.2023 року ВП№67979379;

- визнати протиправним та скасувати 3 пункт постанови про закінчення виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 від 04.12.2023 року №ВП 71771282;

- визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 від 08 травня 2024 року ВП №74939133;

- визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 від 08 травня 2024 року №ВП 74939309.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що на підставі виконавчого листа, виготовленого за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04.10.2011 року по справі №2-356/11, щодо стягнення заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 061 796,65 грн., приватним виконавцем Колечко Д.М були відкриті виконавчі провадженні №67979379 та №71771282. Водночас, між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» були врегульовані правовідносини шляхом укладення угоди про врегулювання боргу від 20.10.2023 року. У зв`язку з надходженням заяви від ПАТ «ОТП Банк» про закінчення вищевказаних виконавчих проваджень на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» до приватного виконавця, останній 04.12.2023 року виніс відповідні постанови в межах виконавчих проваджень №67979379 та №71771282 про їх закінчення.

Разом з тим, в п.3 постанов про закінчення виконавчих проваджень №67979379 та №71771282 від 04.12.2023 року приватним виконавцем зазначено, що постанови ВП №67979379 від 09052023 року та №71771282 від 22.12.2021 року про стягнення з боржників основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа №2-356/11, виданого 30.04.2015 року Іллічівським міським судом Одеської області, підлягають примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Приватним виконавцем Колечко Д.М. направлено постанови про стягнення основних винагород з позивачів до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), на підставі чого державним виконавчою службою було відкрито виконавчі провадження №74939133 та №74939309 про стягнення в солідарному порядку з позивачів основної винагороди приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.

Не погоджуючись із винесенням вищевказаних постанов відповідачів, позивачі звернулись до адміністративного суду з позовом до приватного виконавця та державної виконавчої служби в порядку ст. 287 КАС України.

27.05.2024 року ухвалою суду по справі №420/15562/24 було відкрито загальне позовне провадження з урахуванням особливостей розгляду справи, визначених ст. 287 КАС України, без проведення підготовчого судового засідання. Відповідачам запропоновано в 5-денний строк з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі надати відзив на адміністративний позов.

Під час розгляду справи від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. надійшов відзив по справі (т.1 а.с.55-70), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що хоча і наявний чіткий причинно-наслідковий зв`язок між діями приватного виконавця, вжитими у рамках виконавчого провадження, та фактичним погашенням боргу, проведеним боржниками, через те, що кошти не пройшли через депозитний рахунок виконавця, його основна винагорода так сплачена боржниками і не була. Приватний виконавець вважає, що забезпечивши повне фактичне виконання рішення суду, він виконав завдання, покладене на нього Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та має право на отримання основної винагороди. Отже, зазначення у постанові про закінчення виконавчого провадження суми основної винагороди приватного виконавця є не правом виконавця, а є законодавчо встановленим обов?язком, між тим, право на стягнення основної винагороди виникає не на підставі постанови про закінчення виконавчого провадження, а на підставі постанови про стягнення основної винагороди.

Крім того, під час розгляду справи від Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) також надійшов відзив по справі (т.1 а.с.71-84), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що оскільки постанова про стягнення з боржника основної винагороди №71771282 від 09.05.2023 року та постанова про стягнення з боржника основної винагороди №67979379 від 22.12.2021 року набрали законної сили, та у законному порядку скасовані не були, то згідно статей 3, 4 ЗУ "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню. Також у відзиві представник відповідача зазначив, що у Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутній обов?язок проводити розрахунок основної винагороди приватного виконавця, тім більше Постанова про стягнення з боржника основної винагороди є окремим виконавчим документом, законність та обґрунтованість згідно чинного законодавства відповідного виконавчого документу визначається судом, а орган державної виконавчої служби не може вносити будь-які зміни до виконавчих документів.

05.06.2024 року до суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. надійшла заява про залишення адміністративного позову без розгляду через пропуск позивачами строку звернення до суду з даною позовною заявою (т.1 а.с. 97-100).

Стороною позивачів надано клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом (т. 2 а.с. 121-126).

05.06.2024 року судове засідання було відкладено на 10.06.2024 року у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду.

10.06.2024 року та 15.07.2024 року були проведені судові засідання по справі, в яких представник позивачів підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідачів до судових засідань не з`явились, були повідомлені про дату та час судових засідань належним чином та своєчасно.

Ухвалою суду від 10.06.2024 року провадження по справі №420/15562/24 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст. 236 КАС України та в подальшому поновлено відповідно 22.07.2024 року.

До судового засідання 22.07.2024 року представники сторін не з`явились, були повідомлені про дату та час проведення судового засідання належним чином та своєчасно. Від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, протокольною ухвалою суду від 22.07.2024 року було вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом у справі встановлено наступне.

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.10.2011 року по справі №2-356/11 було видано виконавчий лист від 30.04.2015 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк) солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 1 061 796,65 грн. (т.1 а.с.135).

На підставі вищевказаного виконавчого листа, а також відповідної заяви ПАТ «ОТП Банк від 22.12.2021 року про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №67979379 від 22.12.2021 року щодо боржника ОСОБА_1 . Окремо у п.3 постанови від 22.12.2021 року було зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.

Крім того, на підставі вищевказаного виконавчого листа, а також відповідної заяви ПАТ «ОТП Банк від 09.05.2023 року про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №71771282 від 09.05.2023 року щодо боржника ОСОБА_2 .. Окремо у п.3 постанови від 09.05.2023 року було зазначено про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.

Згодом, як вбачається з наданої стороною позивачів Угодою про врегулювання боргу до Кредитних договорів №ML-505/087/2008 від 24.09.2008 року та №RML-506/001/2007 від 26.10.2007 року (далі Угода) (т.1 а.с.23-24), а саме п.2.2.1, ОСОБА_1 (як позичальник) до 20.10.2023 року зобов`язувалась погасити боргові зобов`язання за кредитними договорами у розмірі 400 000,00 грн., зокрема, 200 000,00 грн. на кредитний договір №ML-505/087/2008 від 24.09.2008 року та 200 000,00 грн. на кредитний договір №RML-506/001/2007 від 26.10.2007 року.

Відповідно до п.2.2.2 Угоди вбачається, що за умови належного виконання позичальником умов цієї угоди, сторони домовились, що позичальник буде вважатися таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі і кредитор здійснить анулювання (прощення) боргу у розмірі 634 075,88 грн. та судовий збір у розмірі 1 820,00 грн.

Враховуючи врегулювання правовідносин за вищевказаною Угодою та погашення заборгованості боржниками у повному обсязі за вищевказаним виконавчим документом, що сторонами по справі не заперечувалось, представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. із заявами від 04.12.2023 року про закінчення виконавчих проваджень за №67979379 та №71771282 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищезазначених заяв, приватним виконавцем були винесені наступні постанови:

- постанова від 04.12.2023 року в межах ВП №67979379 про закінчення виконавчого провадження (боржник - ОСОБА_1 ), в п.3 якої зазначено, що постанова від 22.12.2021 року в межах ВП №67979379 про стягнення з боржника основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа №2-356/11, виданого 30.04.2015 року Іллічівським міським судом Одеської області, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с.224-225);

- постанова від 04.12.2023 року в межах ВП №71771282 про закінчення виконавчого провадження (боржник - ОСОБА_2 ), в п.3 якої зазначено, що постанова від 09.05.2023 року в межах ВП №71771282 про стягнення з боржника основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа №2-356/11, виданого 30.04.2015 року Іллічівським міським судом Одеської області, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (т.2 а.с.102-103).

15.02.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. на адресу позивачів засобами поштового зв`язку були направлені відповідні листи з вимогою в добровільному порядку сплатити основну винагороду приватного виконавця за постановами від 22.12.2021 року в межах ВП №67979379 та від 09.05.2023 року в межах ВП №71771282 (т. 1 а.с. 235-236, т. 2 а.с. 115-116). Разом з тим, вказані листи позивачами отримані не були та повернулись на адресу приватного виконавця з відміткою «за вказаною адресою не проживає», що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень.

На підставі вищезазначеного, приватним виконавцем Колечко Д.М. було направлено заяви про примусове виконання постанов про стягнення основних винагород з позивачів до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), з огляду на що державними виконавцями Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) було винесено наступні постанови:

- постанова від 08.05.2024 року про відкриття ВП №74939133 з виконання постанови приватного виконавця Колечко Д.М. від 22.12.2021 року в межах ВП №67979379 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. основну винагороду приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.;

- постанова від 08.05.2024 року про відкриття ВП №74939309 з виконання постанови приватного виконавця Колечко Д.М. від 09.05.2023 року в межах ВП №71771282 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. основну винагороду приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.

Зазначення приватним виконавцем в постановах від 04.12.2023 року вимоги щодо стягнення з боржників основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа №2-356/11 від 30.04.2015 року, а також винесення відповідних постанов державною виконавчої службою про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця з позивачів, зумовило позивачів звернутись до суду з адміністративним позовом в межах справи №420/15562/24.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час перевірки правомірності оскаржуваної позивачем бездіяльності суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви та інші письмові докази, заслухавши пояснення сторін по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, але не виключно, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України та судові накази.

За ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За ч.3 ст. 45 Закону №1404-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII (далі Закон №1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4 ст. 31 Закону №1403-VIII).

Якщо суму, передбачену в ч. 4 цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За ч.6 статті 31 Закону №1403-VIII основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі Порядок №643).

Згідно п.19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що розмір основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Разом з тим, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

При цьому, право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.05.2022 року по справі №420/6845/18, від 03.06.2021 року по справі №640/17286/20 та від 26.08.2021 року по справі №380/6503/20.

Як було встановлено судом раніше, у спірних правовідносинах рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.10.2011 року по справі №2-356/11 було виконано через добровільне погашення боржниками в повному обсязі заборгованості за виконавчим документом №2-356/11 від 30.04.2015 року та подання представником ПАТ «ОТП Банк» до приватного виконавця відповідних заяв про закриття виконавчих проваджень, а не через вчинення приватним виконавцем заходів примусового виконання вищевказаного рішення, які призвели до його примусового виконання боржниками.

Разом з тим, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було винесено постанови від 04.12.2023 року в межах ВП №67979379 та ВП №71771282 про закінчення виконавчих проваджень, в п.3 яких зазначено, що постанова від 22.12.2021 року в межах ВП №67979379 та постанова від 09.05.2023 року в межах ВП №71771282 про стягнення з боржника основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа №2-356/11, підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 26.05.2022 року по справі №420/6845/18 також зазначив, що стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

За ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи той факт, що виконавчі провадження відносно позивачів були закінчені на підставі добровільного виконання рішення суду та погашення ними суми кредиторської заборгованості, то суд доходить висновку, що у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. були відсутні підстави для стягнення з позивачів основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа.

Аналізуючи вищевказані обставини, суд доходить до висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 від 04.12.2023 року ВП №67979379 та постанова про закінчення виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 від 04.12.2023 року №71771282 в частині пункту 3 є такими, що не відповідають чинному законодавству, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги позивачів про визнання протиправними та скасування постанов Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.05.2024 року про відкриття ВП №74939133 та №ВП 74939309, суд зазначає таке.

Як вже зазначалось вище, державними виконавцями Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) було винесено наступні постанови:

- постанова від 08.05.2024 року про відкриття ВП №74939133 з виконання постанови приватного виконавця Колечко Д.М. від 22.12.2021 року в межах ВП №67979379 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. основну винагороду приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.;

- постанова від 08.05.2024 року про відкриття ВП №74939309 з виконання постанови приватного виконавця Колечко Д.М. від 09.05.2023 року в межах ВП №71771282 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. основну винагороду приватного виконавця у розмірі 104 018,59 грн.

Проте суд зауважує, що вищевказані постанови Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 08.05.2024 року про відкриття виконавчих проваджень за №67979379 та №71771282 були винесені з примусового виконання постанов приватного виконавця Колечко Д.М. в межах ВП №67979379 та №71771282 щодо стягнення на користь останнього основної винагороди за примусове виконання боржниками виконавчого листа №2-356/11.

Разом з тим, як вже було встановлено судом вище, виконавчі провадження №67979379 та №71771282 були закінчені на підставі добровільного виконання боржниками рішення суду, а тому у приватного виконавця Колечко Д.М. не було підстав для стягнення з боржників основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа, що, у свою чергу, також свідчить про те, що у приватного виконавця були відсутні підстави для звернення до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з відповідними заявами з примусового виконання постанов від 04.12.2023 року ВП №67979379 та №71771282 в частині стягнення з боржників основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа.

Аналізуючи вищевказане суд доходить висновку, що оскільки приватний виконавець Колечко Д.М. не отримав права на примусове стягнення з боржників основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа, то постанови Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 08.05.2024 року у ВП №74939133 та ВП №74939309 щодо стягнення з боржників основної винагороди за примусове виконання виконавчого листа є протиправними, а тому такими, що підлягають скасуанню.

Щодо клопотання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. про залишення адміністративного позову без розгляду через пропуск позивачами строку звернення до суду з даною позовною заявою суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

За ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Водночас, за ч.9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Згідно ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз зазначених норм показав, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі Беллет проти Франції (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop.42, пункт 36).

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи Скордіно проти Італії, Ятрідіс проти Греції).

Одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

В абзаці 7 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 24 Конституції України (справа про рівність сторін судового процесу) від 12 квітня 2012 року №9-рп/2012 вказано, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, оскаржувані постанови Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчих проваджень ВП №74939133 та №ВП 74939309 винесені 08.05.2024 року. Десятиденний строк з моменту винесення постанов сплинув 18.05.2024 року, який припадав на вихідний день.

Згідно ч.6 ст.120 КАС України Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи, що даний адміністративний позов по даній справі сформований в системі «Електронний суд» 20.05.2024 року, тобто у перший робочий день після дня, коли сплинув строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, то суд зазначає, що позивачами не пропущений строк звернення до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування постанов Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 від 08.05.2024 року ВП №74939133 та про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 від 08.05.2024 року №ВП 74939309.

Щодо строку звернення до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування пункту 3 постанов від 04.12.2023 року про закінчення виконавчих проваджень №67979379 та №71771282 представник позивачів зазначив, що всупереч абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» з матеріалів зазначених виконавчих проваджень не вбачається доказів направлення приватним виконавцем вищевказаних постанов від 04.12.2023 року разом із усіма документами, що були прийняті внаслідок закінчення ВП (витяги з ДРРП, листи до банків) не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Крім того представник позивачів зауважив на тому факті, що також всупереч абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем лише 15.02.2024 року було сформовано супровідні листи із вимогою про сплату основної винагороди приватного виконавця.

З цього приводу суд погоджується з твердженням представника позивачів відносно того, що згідно з наявних рекомендованих листів у матеріалах виконавчих проваджень №67979379 та 71771282 неможливо встановити їх фактичний зміст, оскільки матеріали виконавчих проваджень не містять опису вкладень до вказаних рекомендованих листів.

Також суд критично ставиться до посилань приватного виконавця на те, що ОСОБА_1 ще у квітні 2024 року була повідомлена через мобільний застосунок «Viber» про наявність постанов про закінчення виконавчих проваджень №67979379 та №71771282 від 04.12.2023 року, оскільки всупереч абз.3 ч.5 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження матеріали виконавчого провадження №67979379 не містять належних доказів, що підтверджують одержання адресатом ( ОСОБА_1 ) постанови від 04.12.2023 року у мобільному застосунку.

З цього ж приводу суд погоджується із твердженням представника позивачів щодо того, що існування постанов від 04.12.2023 року про закінчення виконавчих проваджень №67979379 та №71771282 не передбачало стягнення у примусовому порядку з позивачів грошових коштів, так само як і існування постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення.

Вищевказана правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 26.05.2022 року по справі №420/6845/18.

За таких обставин суд залишає без задоволення клопотання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про залишення даного адміністративного позову без розгляду через пропуск позивачами строку звернення до суду.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачами було сплачено судовий збір у розмірі 1 937,92 грн., що підтверджується матеріалами справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви позивачів у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути на їх користь суму сплаченого ними судового збору з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 72-77, 241-246, 255, 257, 258, 262, 272, 287, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича (68004, Одеська область, м.Чорноморськ, вул. 1-го Травня, 19, оф.310) Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (68004, Одеська область, Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 21) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати 3 пункт постанови про закінчення виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 від 04.12.2023 року ВП №67979379.

Визнати протиправним та скасувати 3 пункт постанови про закінчення виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 від 04.12.2023 року ВП №71771282.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 від 08 травня 2024 року ВП №74939133.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_2 від 08 травня 2024 року ВП №74939309.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму сплаченого позивачами судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1 937,92 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 272 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 287 ч.6, 293, 295 КАС України протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Білостоцький