Справа № 160/9401/24
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2024 рокуСправа №160/9401/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 11.04.2024 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому позивач просить суд:
- її роботи у Колгоспі ім. Фрунзе, Солонянського району Дніпропетровської області (05.07.1994 року - 28.01.1995 року; записи" №№ 6 - 8 Трудової книжки);
- її роботи у КСП «Надія (29.01.1995 року - 20.03.1998 року; записи №№ 8-10 Трудової книжки);
- її роботи у ТОВ «Світанок» (21.03.1998 року - 14.11.1999 року; записи №№ 1.1-12 Трудової книжки);
- її роботи у АТЗТ «Урожай» (15.11.1999 року - 11.11.2000 року; записи №№ 13-14 Трудової книжки);
- її роботи у Виробничому сільськогосподарському кооперативі «Урожай», (12.11.2000 року - 27.10.2002 року; записи №№ 15-16 Трудової книжки);
- її роботи у ПП «Эдмунд (28.10.2002 року - 19.01.2004 року; записи №№ 17-18 Трудової книжки);
- періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 30.03.2005 року (записи №№ 19-20 Трудової книжки);
- періоду догляду за дитиною - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення нею трирічного віку (12.05.1996 року - 12.05.1999 року), визнати протиправним і скасувати;
2. Бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368) щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) періодів:
- її роботи у Колгоспі ім. Фрунзе, Солонянського району Дніпропетровської області (05.07.1994 року - 28.01.1995 року; записи №№ 6- 8 Трудової Книжки);
- її роботи у КСП «Надія (29.01.1995 року - 20.03.1998 року; записи №№ 8-10 Трудової книжки);
- її роботи у ТОВ «Світанок» (21.03.1998 року - 14.11.1999 року; записи №№ 11-12 Трудової книжки);
- її роботи у АТЗТ «Урожай» (15.11.1999 року - 11.11.2000 року; записи №№ 13-14 Трудової книжки);
- її роботи у Виробничому сільськогосподарському кооперативі «Урожай» (12.11.2000 року - 27.10.2002 року; записи №№ 15-16 Трудової книжки);
- її роботи у ПП «Эдмунд (28.10.2002 року - 19.01.2004 року; записи №№ 17-18 Трудової книжки);
- періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 30.03.2005 року (записи №№ 19-20 Трудової книжки);
- періоду догляду за дитиною - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення нею трирічного віку (12.05.1996 року - 12.05.1999 року), визнати протиправною.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) періоди:
- її роботи у Колгоспі ім. Фрунзе, Солонянського району Дніпропетровської області (05.07.1994 року - 28.01.1995 року; записи №№ 6- 8 Трудової книжки);
- її роботи у КСП «Надія (29.01.1995 року - 20.03.1998 року; записи №№ 8-10 Трудової книжки);
- її роботи у ТОВ «Світанок» (21.03.1998 року - 14.11.1999 року; записи №№ 11-12 Трудової книжки);
- її роботи у АТЗТ «Урожай» (15.11.1999 року - 11.11.2000 року; записи №№ 13-14 Трудової книжки);
- її роботи у Виробничому сільськогосподарському кооперативі «Урожай» (12.11.2000 року - 27.10.2002 року; записи №№ 15-16 Трудової книжки);
- її роботи у ПП «Эдмунд (28.10.2002 року - 19.01.2004 року; записи №№ 17-18 Трудової книжки);
- періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 30.03.2005 року (записи №№ 19-20 Трудової книжки);
- періоду догляду за дитиною - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення нею трирічного віку (12.05.1996 року -12.05.1999 року).
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку від 27.01.2022 №719, з урахуванням висновків суду, які будуть наведені у рішенні по суті справи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпіла від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Рішенням ГУ ПФУ в м.Києві було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем також не було враховано до страхового стажу позивача певні періоди роботи. Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 прийнято до розгляду зазначену позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено здійснювати розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
03.05.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Рішенням ГУ ПФУ в м.Києві було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 24 років). Не враховано до загального страхового стажу період роботи у колгоспі 1994-2003 роки згідно довідки від 17.08.2023 №С-50, оскільки прізвище " ОСОБА_3 " не відповідає паспортним даним, період роботи згідно трудової книжки з 21.03.1998 по 14.11.1999, з 15.11.1999 по 11.11.2000 - в записах про звільнення відсутній підпис посадової особи; період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 19.08.2005 (до страхового стажу зараховується отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, період догляду за дитиною 12.05.1996 року народження до досягнення нею трирічного віку - відсутній штамп про отримання паспорту.
Ухвалою суду від 06.05.2024 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про залучення співвідповідача у справі №160/9401/24 відмовлено.
Станом на 30.07.2024 року відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має статус особи, яка потерпала від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 02.04.1999 року.
24.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпіла від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управління ПФУ в м.Києві.
Рішенням Головного управління ПФУ в м.Києві від 30.10.2023 №52 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Так в рішенні від 30.10.2023 №52 зазначено зокрема наступне.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема особам, які проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у ній зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково один рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком 2023 році необхідно мати 30 років страхового стажу. Тому для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в 54 роки необхідно мати 24 роки стажу (30-6=24).

Відповідно до п.п. 7 п.2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із змінами), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинського, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно довідки про реєстрацію та місце проживання від 22.08.2023 №849 заявниця проживала з 15.09.1969 по 06.06.1994 у зоні гарантованого добровільного відселення (період навчання у м.Луцьк з 01.09.178 по 01.07.1988 та період роботи з 01.07.1988 по 28.04.1989 виключено з періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселений). Станом на 01.01.1993 підтверджено періоди постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення понад 3 роки.

Загальний період проживання у зоні гарантованого добровільного виселення становить 06 років 05 місяців 14 днів, що дає право на зниження пенсійного віку при призначенні дострокової пенсії на 6 років.

Відповідно наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, свідоцтво про народження дитини, довідка про підтвердження стажу, довідка про проживання) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 17 років 09 місяців 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії.

Не враховано до загального страхового стажу:

період роботи у колгоспі 1994 - 2003 роки згідно довідки від 17.08.2023 №С-50, оскільки прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним;

періоди роботи згідно трудової книжки з 21.03.1998 по 14.11,1999, з 15.11.1999 по 11.11.2000 в записах про звільнення відсутній підпис посадової особи;

період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 19.08.2005 (до страхового стажу зараховується отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації);

період догляду за дитиною 12.05.1996 року народження до досягнення нею трирічного віку відсутній штамп про отримання паспорта.

Враховуючи вищезазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильський ДНС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 24 років).

Не погоджуючись із рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі, - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що потерпілими від Чорнобильської катастрофи є:

- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році (10 років);

- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році (8 років);

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років (4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років);

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років (2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років);

- особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями (2 роки).

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Згідно з статтею 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом (ч.3 ст. 65 Закону №796-ХІІ).

Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має статус особи, яка потерпала від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 02.04.1999 року.

Як зазначено відповідачем в оскаржуваному рішенні, загальний період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного виселення становить 06 років 05 місяців 14 днів, що дає право на зниження пенсійного віку при призначенні дострокової пенсії на 6 років.

Щодо не зарахованих періодів роботи до страхового стажу позивача.

Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачу не зараховано до страхового стажу: період роботи у колгоспі 1994 - 2003 роки згідно довідки від 17.08.2023 №С-50, оскільки прізвище « ОСОБА_3 » не відповідає паспортним даним; періоди роботи згідно трудової книжки з 21.03.1998 по 14.11.1999, з 15.11.1999 по 11.11.2000 в записах про звільнення відсутній підпис посадової особи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Проведеним аналізом наведених норм суд дійшов висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі по тексту - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Трудова книжка серія НОМЕР_3 від 01.07.1988 позивача містить наступні записи:

- 1994 прийнята в члени колгоспу ім.Фрунзе Солонянського р-ну Дніпропетровської області дояркою на ферму №2 (наказ 7 від 05.07.1994);

- 01.12.1994 - доярка 24;

- 29.01.1995 - доярка 212;

- 29.01.1995 - колхоз ім.Фрунзе реорганізовану в КСП "Надія"

- 1996 - доярка 156

- 1997- за доглядом за дитиною;

- 1998 - за доглядом за дитиною;

- 20.09.1998 - звільнено з членів КСП "Надія" за переводом до ООО "Світанок"

- 21.03.1998 - прийнято по переводу в ТОВ "Світанок"

- 14.11.1999 - звільнено з ТОВ "Світанок" по переводу в АТЗТ "Урожай"

- 15.11.1999 - прийнято по переводу в АТЗТ "Урожай"

- 11.11.2000 - звільнено з АТЗТ "Урожай" по переводу в ВСКК "Урожай"

- 12.11.2000 - прийнято по переводу в ВСК "Урожай"

- 27.10.2002 - звільнено з ВСК "Урожай" по переводу в ПП "Едмунд"

- 27.10.2002 - прийнято в ПП "Едмунд"

- 19.01.2004 - звільнено за власним бажанням.

Приписами пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом наведених вище положень надання вказаних документів з метою визначення права на пенсію необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.

В даному випадку, трудовою книжкою позивача повністю підтверджується її робота у спірні періоди з 05.07.1994 року - 28.01.1995 року, з 29.01.1995 року по 20.03.1998 року , з 21.03.1998 року по 14.11.1999 року, з 15.11.1999 року по 11.11.2000 року, з 12.11.2000 року по 27.10.2002 року, з 28.10.2002 року по 19.01.2004 року.

При цьому, позивачу до страхового стажу було не зараховано період роботи з 21.03.1998 по 14.11.1999, з 15.11.1999 по 11.11.2000, оскільки в записах про звільнення відсутній підпис посадової особи.

Однак, за пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

З цього приводу, суд зазначає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести негативні наслідки за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову в зарахуванні певних періодів до страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Варто звернути увагу, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а.

Окрім того, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідну позицію висловлено Верховним Судом в постанові по справі № 638/18467/15-а від 30.09.2019 року.

Однак, як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

Відтак, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо не зарахування до страхового стажу роботи позивача періодів роботи з 05.07.1994 року - 28.01.1995 року, з 29.01.1995 року по 20.03.1998 року , з 21.03.1998 року по 14.11.1999 року, з 15.11.1999 року по 11.11.2000 року, з 12.11.2000 року по 27.10.2002 року, з 28.10.2002 року по 19.01.2004 року є протиправними.

Отже, позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 19.08.2005 (до страхового стажу зараховується отримання матеріальної допомоги в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації).

Відповідно до положень Закону України «Про зайнятість населення» від 02.03.2000 року №1533-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю), а саме пункт «ж» частини 1 статті 4 держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.

Відповідно до ст.25 Закону України від 01.03.1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю; далі Закон № 803-XII), Держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій як виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону №803-XII допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації громадянина у державній службі зайнятості до працевлаштування, але не більше 360 календарних днів протягом двох років; для осіб передпенсійного віку (підпункт "г" пункту 1 статті 5 цього Закону) - до 720 календарних днів, а громадянам, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше шести місяців) перерви, та громадянам, які вперше шукають роботу, допомога по безробіттю виплачується не більше 180 календарних днів.

За нормами п. «з» ч.1 ст.30 Закону №803-XII виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Відповідно до ст.22 Закону України від 02.03.2000 року №1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин щодо періоду отримання допомоги по безробіттю; далі Закон №1533-III), застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.

Як передбачено у п.12 ч.1 ст.31 Закону №1533-III виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Згідно абзацу третього ч.1 ст.24 Закону №1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Судом встановлено, що у період з 21.02.2005 року по 19.08.2005 року позивач отримувала матеріальну допомогу у зв`язку з безробіттям, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці, яка наявна в матеріалах справи.

Суд зазначає, що абзацом третім ст.24 Закону №1058 чітко передбачено, що період отримання особою допомоги по безробіттю повинен зараховуватись до її страхового стажу.

Відтак, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 19.08.2005 має бути зараховано до страхового стажу позивача, що передбачено законодавством.

Щодо не зарахування періоду догляду за дитиною 12.05.1996 року народження до досягнення нею трирічного віку відсутній штамп про отримання паспорта.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

До стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (п. «ж» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

При цьому, достатнім є надання свідоцтва про народження дитини. Чинне законодавство не містить обов`язкової умови наявності у свідоцтві відмітки про отримання дитиною паспорту.

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якого є позивач ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що період догляду за дитиною, яка народилася 12.05.1996 до досягнення нею трирічного віку, має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №52 від 30.10.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368) щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) періодів її роботи протиправною, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як зазначалось вище, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення від 30.10.2023 №52, в якому зазначено про відмову у призначенні пенсії та яким не зараховано певні періоди роботи позивача до страхового стажу, що виключає обставини бездіяльності відповідача.

На підставі зазначеного вище, суд відмовляє у задоволенні вимог відносно визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368) щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) періодів її роботи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку від 27.01.2022 №719, з урахуванням висновків суду, які будуть наведені у рішенні по суті справи.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення зазначеної позовної вимоги позивача та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпіла від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до положень ч. 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір за подання позову підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві як суб`єкта владних повноважень, протиправність рішення якого встановлена в цій справі, пропорційно ступеню задоволення позовних вимог у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, 04053, місто КИЇВ, вулиця БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16) від 30.10.2023 року №52 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, 04053, місто КИЇВ, вулиця БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 05.07.1994 року - 28.01.1995 року, з 29.01.1995 року по 20.03.1998 року , з 21.03.1998 року по 14.11.1999 року, з 15.11.1999 року по 11.11.2000 року, з 12.11.2000 року по 27.10.2002 року, з 28.10.2002 року по 19.01.2004 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 від 01.07.1988, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 21.02.2005 по 30.03.2005 року, період догляду за дитиною - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення ним трирічного віку (12.05.1996 року -12.05.1999 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, 04053, місто КИЇВ, вулиця БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 24.10.2023 року про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпіла від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (, 04053, місто КИЇВ, вулиця БУЛЬВАРНО-КУДРЯВСЬКА, будинок 16) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко