Справа № 120/4857/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 липня 2024 р. Справа № 120/4857/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Зокрема наголошує, що нею дотримано усіх законодавчих вимог для призначення їй пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області скористалося своїм правом на подання відзиву, у якому заперечило проти задоволення позову. Зокрема, представник відповідача наголошує, що станом на11.10.2017 року у позивачці відсутній необхідний спеціальний стаж для призначення їй пенсії за вислугу років.

Від представника головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив, у якому останній зауважує, що необхідний стаж для призначення пенсії років має становити 26 років 6 місяць, натомість, з огляду на відсутність у позивачки необхідного стажу, рішення органу Пенсійного фонду прийнято згідно з вимогами законодавства.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини.

Позивачка 11.03.2024 року звернулась до головного управління Пенсійного фонду України із заявою та документами щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані документи розподілено на головне управління Пенсійного фонду України у Київській області для опрацювання.

За результатами розгляду заяву про призначення пенсії було винесено рішення від 20.03.2024 року № 96 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу, що дає право на призначення пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулася за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується наступним.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням ст. 1 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 N 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 2-1 Перехідних положень Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, у редакції Закону № 2148-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються у частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абз. 1 п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01.01.1966 по 30.06.1966; 50 років 6 місяців - які народилися з 01.07.1966 по 31.12.1966; 51 рік - які народилися з 01.01.1967 по 30.06.1967; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01.07.1967 по 31.12.1967; 52 роки - які народилися з 01.01.1968 по 30.06.1968; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1968 по 31.12.1968; 53 роки - які народилися з 01.01.1969 по 30.06.1969; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1969; 54 роки - які народилися з 01.01.1970 по 30.06.1970; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1970; 55 років - які народилися з 01.01.1971.

Суд наголошує, що спірним питанням у контексті цієї справи є кількість необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 року.

Суд наголошує, Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII, та встановлено, що такі положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З огляду на вказане, з 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Окремо суд зауважує, щодо постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" у частині встановлення цією постановою необхідності, у даному випадку, не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст.55 Закону № 1788-XII

Так, Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений вищенаведеною постановою, не містить будь-яких посилань на необхідність певного стажу для призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII, у ньому лише наведено найменування закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і найменування посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Окрім того, абз. 2 цієї частини постанови, у редакції із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2015 року № 529 та постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 265, що були зумовлені внесенням до пункту "е" ст. 55 Закону № 1788-XII змін Законами № 213 та № 911, - суперечить чинним положенням законодавства та звужує обсяг прав осіб, які мають право на пенсію за цією нормою.

Таким чином, право на отримання пенсії за вислугу років встановлюється виходячи з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Відповідно до оскаржуваного рішення, на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII спеціальний стаж останньої складав 25 років 07 місяці 27 днів.

При цьому, суд наголошує, що обчислення спеціального стажу було здійснено станом на 11.10.2017 року, без врахування рішення Конституційного суду України від 04.09.2019 року.

Окремо суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, зокрема, трудової книжки позивачки остання продовжувала працювати на посаді вчителя.

Тому, враховуючи, що позивачка звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 року, а відтак відповідач повинен був застосовувати положення п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-XII у первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто, у контексті цієї справи на день звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за вислугу років необхідний спеціальний стаж, визначений п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, станом на 11.10.2017 року становив 25 років 07 місяці 25 дні (у межах від 25 до 30 років).

Відтак, вказаний стаж є цілком достатнім для призначення позивачці пенсії за вислугу років, оскільки перевищує необхідний мінімум у 25 років.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про протиправність рішення головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 96 від 20.02.2024 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років та наявність підстав для скасування вказаного рішення.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищезазначене та з метою належного захисту прав позивачки, суд вважає необхідним зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дати звернення до відповідача із відповідною заявою, а саме, з 11.03.2024 року.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ), головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська обл., ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 96 від 20.04.2024 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 11.03.2024 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені виплати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович