Справа № 160/27991/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 липня 2024 року

м. Київ

справа № 160/27991/23

адміністративне провадження № К/990/25995/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Іванової Валерії Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року

та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі №160/27991/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» щодо відмови в прийняті у ОСОБА_1 документів необхідних для оформлення паспорту та відмови у здійснені заходів щодо одержання позивачем паспорту, у тому числі в зверненні уповноваженої особи державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України для оформлення та видачі ОСОБА_1 нового паспорту громадянина України замість втраченого згідно вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №745);

- зобов`язати державну установу «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» вжити заходи для одержання позивачем нового паспорту громадянина України замість втраченого.

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України видати ОСОБА_1 новий паспорт громадянина України замість втраченого у строки визначені п. 8 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 745).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» щодо відмови в прийняті документів від ОСОБА_1 та не подання таких документів до територіального підрозділу Державної міграційної служби за місцем свого розташування для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України ОСОБА_1 , згідно вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302, зобов`язано Державну установу «Дніпровська виправна колонія (№89)» підготувати та подати документи до територіального підрозділу Державної міграційної служби за місцем свого розташування для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта громадянина України ОСОБА_1 . У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позову до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, представник позивача звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2024 року касаційну скаргу адвоката Іванової Валерії Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , повернуто скаржнику.

04 липня 2024 року касаційна скарга представника позивача повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так у касаційній скарзі скаржник вказує пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статей 22, 46 Конституції України, та пункту 8 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302.

Так стаття 22 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина, не є вичерпними, а відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист.

Разом з тим, пункт 8 Порядку №302 визначає порядок видачі паспорта, а саме що паспорт видається:

не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання;

не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його термінового отримання.

Паспорт, який оформлюється вперше, видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети для його отримання.

З огляду на те, що ці норми є загальними, та такими, що не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, відсутня необхідність у наданні висновку Верховного Суду щодо вказаних норм.

Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Натомість зазначені скаржником норми права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду, у спірних правовідносинах є загальними нормами, а касаційна скарга не містить обґрунтованих мотивів їх неправильного застосування.

Водночас, суди відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, зазначили про їх передчасність з огляду на відсутність обов`язку, передбаченого п. 8 Порядку №302, у територіального підрозділу ДМС до моменту подання до нього і приймання пакету документів від заявника для оформлення паспорту.

Зазначене дає підстави для висновку, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків судів.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а представник позивача обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Іванової Валерії Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2024 року у справі №160/27991/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська