Справа № 600/1517/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1517/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні реєстрації місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі п.3 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року №1871-IX, у зв`язку із відсутністю згоди іпотекодержателя ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», наведеними у заяві про реєстрацію місця проживання (перебування) від 01 лютого 2024 року;

- зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , від 01 лютого 2024 року.

В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що після поновлення запису про право власності на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та на виконання вимог Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» вона звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію свого та дітей місця проживання у квартирі за вказаною вище адресою, в чому їй було відмовлено на підставі частини третьої статті 9 названого вище Закону (у зв`язку з відсутністю дозволу іпотекодержателя ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»). З указаним позивач не погоджується, оскільки, на її думку, абзац другий частини третьої статті 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», яким було доповнено статтю 9 названого вище Закону на підставі Закону України №2459-ІХ від 27 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану» і який слугував підставою для відмови позивачу у реєстрації її місця проживання, підлягає застосуванню до кредитних договорів, укладених після набрання чинності Законом №2459-ІХ, тобто після 19 серпня 2022 року. Натомість кредитний договір, який став підставою для укладення договору іпотеки, предметом якого була належна позивачу квартира за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений 29 лютого 2008 року, тобто до набрання чинності Законом №2459-ІХ. Про вказане позивач повідомляла уповноважену особу відповідача під час подання заяви про реєстрацію місця проживання від 01 лютого 2024 року, проте дану інформацію не було враховано і в подальшому відмовлено у державній реєстрації місця проживання позивача та її дітей. Обґрунтовуючи вимогу зобов`язального характеру, позивач вказала, що задоволення такої призведе до належного поновлення та захисту її порушених прав.

Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано у ОСОБА_1 належним чином засвічені копії всіх сторінок її паспорту серія НОМЕР_1 , а у Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради - належним чином засвічені копії наявних документів, що стосуються спірних відносин.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про законність вчинених ним дій. Так, 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зняті із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви представника власника квартири - Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» та документів, які підтверджують право власності на житло, у відповідності до вимог чинного законодавства України. Таким чином, з 10 квітня 2023 року по теперішній час у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані особи відсутні. 01 лютого 2024 року до Департаменту надання адміністративних послуг міської ради звернулася ОСОБА_1 із заявою про реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 . При здійсненні перевірки інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно встановлено, що 04 січня 2024 р. ОСОБА_1 поновила право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 р. по справі №725/4023/23. При цьому, актуальною інформацією залишаються відомості про державну реєстрацію іпотеки, а саме договору іпотеки від 29 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. та зареєстрованого в реєстрі за №640, згідно якого позивач є іпотекодавцем. Додатково відповідач зазначив, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року по справі №725/4023/23 було визнано недійсним тільки договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25 серпня 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстрований в реєстрі за №1856. Водночас вимог про застосування наслідків недійсності правочину, а також щодо скасування зняття з реєстрації місця проживання та поновлення реєстрації місця проживання, позивач у вказаній вище цивільній справі не заявляла. Отже, на думку відповідача, відновлення реєстрації місця проживання та будь-які зобов`язання органу реєстрації з питань поновлення реєстраційних дій рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року не передбачені. У зв`язку з цим відповідач вважає, що факт недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 серпня 2021 року не достатній для поновлення ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання, а процедура реєстрації місця проживання повинна здійснюватися на загальних підставах, з врахуванням переданого в іпотеку житла. Договір іпотеки від 29 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М. та зареєстрований в реєстрі за №640 наразі є чинним та зазначене житло перебуває в іпотеці ТОВ «ПРЕМІУМ ЛІГАЛ КОЛЕКШН». З урахуванням наведеного та посилаючись на положення пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, відповідач вказав, що позивачу було правомірно відмовлено в реєстрації місця проживання та роз`яснено підстави відмови ненадання письмової згоди іпотекодержателя. Вважаючи оскаржувані дії законними, а позовні вимоги безпідставними, відповідач просив суд відмовити у їх задоволенні.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористалась.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була власницею квартири АДРЕСА_2 на підставі таких документів: 37/100 частки квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 жовтня 2000 року, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, та свідоцтва про право на спадщину від 18 лютого 2008 року; 63/100 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2013 року.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , остання була зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 липня 2000 року по 25 січня 2008 року.

Починаючи з 23 січня 2009 року позивач зареєстрована за вказаною вище адресою.

Вказане також підтверджується довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку від 21 липня 2022 року №395205, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради.

29 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_5 (колишнім чоловіком ОСОБА_1 , шлюб з яким розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23 грудня 2013 року у справі №725/4096/13-ц) був укладений кредитний договір №782035, згідно з умовами якого ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у розмір 40 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки від 29 лютого 2008 року, відповідно до якого в забезпечення виконання позичальником ( ОСОБА_5 ) зобов`язань за кредитним договором, поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 надали в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06 жовтня 2000 року та свідоцтва про право на спадщину від 18 лютого 2008 року. 11 вересня 2013 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 на належну йому частку у вказаній вище квартирі та стала єдиним власником вказаної квартири.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_5 кредитного договору №782035 від 29 лютого 2008 року, 25 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. був посвідчений договір купівлі-продажу, серія та номер: 1856, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59998708.

Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і передбачав, що Продавець (Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн»), продав, а Покупець (Товариство з обмеженою відповідністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК») купив нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить Продавцю як Іпотекодержателю на підставі, зокрема, Договору іпотеки (майнова порука), посвідченого 29 лютого 2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М., за реєстровим №640, укладеного 29 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , які виступають майновими поручителями ОСОБА_5 , що містить іпотечне застереження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року у цивільній справі №725/4023/23, яке набрало законної сили 29 грудня 2023 року, було визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 25 серпня 2021 року, укладений між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нехуромість-Закон та Порядок», вчинений в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстровано в реєстрі за №1856.

При цьому, як вбачається з наявних у справі матеріалів і не заперечувалось учасниками даної справи, позивач та її діти 10 квітня 2023 року були зняті з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , на підставі заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» ОСОБА_7 .

На підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року у справі №725/4023/23 04 січня 2024 року запис №2446556 від 11 вересня 2013 року про право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , був поновлений, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №364141805 від 01 лютого 2024 року та витягом з Державного реєстру речових прав від 08 січня 2024 року №361156678.

Крім цього, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав від 08 січня 2024 року №361154648, речове право (право власності) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , належне Товариству з обмеженою відповідальністю «НЕРУХОМІСТЬ-ЗАКОН ТА ПОРЯДОК» на підставі договору купівлі-продажу від 25 серпня 2021 року, було припинено 04 січня 2024 року на підставі рішення Першотравневого районного рішення суду від 28 листопада 2023 року у справі №725/4023/23.

Після поновлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року у справі №725/4023/23 ОСОБА_1 01 лютого 2024 року звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), в якій просила зареєструвати її місце проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 . Додатково в заяві вказано, що житло не перебуває в іпотеці/довірчій власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язань.

Проте відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Підставою для відмови було зазначено таке: «Відмовлено на підставі ст. 9 п. 3 Закону України відсутність дозволу іпотекодержателя ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Не погоджуючись з указаною відмовою, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом, що регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг, є Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року №1871-IX (далі Закон №1871-IX).

Відповідно до статті 1 Закону №1871-IX дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, відповідно до їхніх прав та свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом. Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Пунктом 12 частини першої статті 2 Закону №1871-IX визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Мета декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи передбачена статтею 3 Закону №1871-ІХ, згідно з якою декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:

1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;

2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;

3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні (частина перша статті 5 Закону №1871-ІХ).

Частиною шостою статті 5 Закону №1871-ІХ встановлено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону №1871-ІХ повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Доказів наявності іншого місця проживання чи перебування, за яким вона могла б задекларувати місце проживання, матеріали справи не містять. Позивач та її діти були зареєстровані за вказаною адресою ще у 2009 році, що підтверджується довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку від 21 липня 2022 року №395205, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради.

З урахуванням того, що на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року у цивільній справі №725/4023/23 ОСОБА_1 поновила право власності на квартиру із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав, позивач на виконання покладеного на неї обов`язку відповідно до Закону №1871-IХ, звернулась 01 лютого 2024 року до відповідача із заявою про реєстрацію свого місця проживання (перебування).

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи визначений статтею 9 Закону №1871-IX.

Так, відповідно до частин першої, другої названої статті Закону №1871-IХ у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються:

1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років;

3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України);

4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника);

5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору;

7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

На виконання вказаних вимог ОСОБА_1 при поданні заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) надала відповідні документи: паспорт, свідоцтва про народження дітей, документи, які посвідчують право власності на квартиру та документ про сплату адміністративного збору. Вказане, як вбачається зі змісту заяв по суті справи, учасниками справи не заперечувалось.

Проте відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі частини третьої статті 9 Закону №1871-ІХ, вказавши про відсутність згоди іпотекодержателя ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд зазначає таке.

Абзац перший частини третьої статті 9 Закону №1871-ІХ передбачає, що у разі відсутності документів, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла.

Пунктом 3 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні» від 27 липня 2022 року №2459-IX (далі Закон №2459-IX) частину третю статті 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05 листопада 2021 року №1871-IX доповнено абзацом другим такого змісту:

«У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання (перебування) подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника».

Пунктом 2 Розділу ІІ Закону №2459-IX встановлено, що зміни, передбачені пунктами 1 і 3 розділу I цього Закону, застосовуються до кредитних договорів, укладених після набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з картки документа Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні», вказаний Закон набрав чинності 19 серпня 2022 року.

Отже, аналізуючи наведені вище норми законодавства у сукупності, суд приходить до висновку, що норма Закону №1871-IX про те, що для реєстрації місця проживання (перебування) заявника у житлі, яке перебуває в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань, необхідна письмова згода відповідного іпотекодержателя (абзац другий частини третьої статті 9 Закону №1871-IX), підлягає застосуванню при вирішенні питання про реєстрацію особи у тому об`єкті житла, яке є предметом кредитного договору, укладеного після 19 серпня 2022 року (день набрання чинності Законом №2459-IX).

Натомість, які свідчать обставини даної справи, кредитний договір, який став підставою для укладення договору іпотеки, був укладений 29 лютого 2008 року, тобто задовго до прийняття Закону №2459-IX та набрання ним чинності.

В контексті наведеного суд зауважує, що позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на викладене та враховуючи, що кредитний договір, який став підставою для укладення договору іпотеки, предметом якого була належна позивачу квартира за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений 29 лютого 2008 року, а норма абзацу другого частини третьої статті 9 Закону №1871-IX набула чинності лише 19 серпня 2022 року у зв`язку з набранням чинності Законом №2459-IX, суд приходить до висновку про те, що під час вирішення питання про реєстрацію місця проживання (перебування) позивача згідно поданої нею заяви від 01 лютого 2024 року відповідач не повинен був застосовувати норми абзацу другого частини третьої статті 9 Закону №1871-IX та, відповідно, на їх підставі відмовляти позивачу у реєстрації її місця проживання (перебування).

Отже, відмова відповідача у реєстрації місця проживання (перебування) позивача на підставі абзацу другого частини третьої статті 9 Закону №1871-IX (у зв`язку з відсутністю згоди іпотекодержателя) є протиправною.

Поряд з цим суд також враховує і те, що 04 січня 2024 року позивач поновила своє право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 листопада 2023 року у справі №725/4023/23, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №364141805 від 01 лютого 2024 року та витягами з Державного реєстру речових прав від 08 січня 2024 року №361156678 та №361154648. Тобто, є єдиним власником квартири за вказаною вище адресою, що й стало підставою її звернення до відповідача із заявою про реєстрацію місця свого проживання (перебування) в межах тридцятиденного строку, встановленого частиною першою статті 5 Закону №1871-ІХ

Стосовно тверджень відповідача у відзиві про законність вчинених ним дій з посиланням на положення пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, то такі суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з оскаржуваної відмови, вони не були покладені в основу її прийняття. Натомість відмова позивачу у здійсненні реєстрації її місця проживання була прийнята відповідачем лише на підставі частини третьої статті 9 Закону №1871-IX, що є протиправним з міркувань, наведених судом вище.

З огляду на протиправність оскаржуваної відмови, враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а також беручи до уваги те, що вирішення питання про здійснення реєстрації місця проживання (перебування) особи належить до дискреційних повноважень відповідача, суд зобов`язує останнього повторно розглянути заяву позивача від 01 лютого 2024 року про реєстрацію місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про те, що в даних спірних відносинах відповідач діяв не на підставі закону та не у спосіб, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, недобросовісно й нерозсудливо, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими. Натомість позивач довів протиправність оскаржуваної відмови, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні реєстрації місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 лютого 2024 року про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 липня 2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 7, ).

Суддя О.П. Лелюк