Справа № 200/4060/24
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Справа№200/4060/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, )

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року, проведенні перерахунку та виплати з 01.01.2024 року його пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року, здійснити перерахунок та виплатити з 01.12.2023 року пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 24 червня 2024 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/4060/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Зазначеною ухвалою у відповідача витребувані докази у справі.

У період з 10 липня 2024 року по 26 липня 2024 року включно суддя Смагар С.В. перебувала у щорічній відпустці.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

За правилами частини 5 та частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 23 листопада 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про врахування періоду роботи в ОВС МВС України в Донецькій області (1989 1998 роки) під час розрахунку страхового стажу для перерахунку та виплати його пенсії. До заяви були долучені завірені копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , довідки № 668 від 18.01.2022 року, довідки про нараховані суми грошового забезпечення ОСОБА_1 та про сплачені страхові внески за період проходження ним служби в Артемівському МВ УМВС України в Донецькій області за 1990 1998 роки. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було розглянуто заяву позивача та листом № 26074-24461/Р-02/8-0500/23 від 28 грудня 2023 року повідомлено про відмову у врахуванні періоду роботи позивача в ОВС МВС України в Донецькій області (1989 1998 року) під час розрахунку страхового стажу для перерахунку та виплати пенсії, оскільки вказаний період роботи позивача згідно запису № 7 трудової книжки серії НОМЕР_2 не був прийнятий до розрахунку трудового стажу для виплати його пенсії у зв`язку з тим, що здійснений з порушенням пункту 2.4 та 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої сумісним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.2003 року № 58. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у врахуванні періоду його роботи в ОВС МВС України в Донецькій області (1989 1998 роки) під час розрахунку страхового стажу для перерахунку та виплати його пенсії.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Бахмут) як отримувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач із заявою про перерахунок від 23.11.2023 по ф-10 не звертався. Звернення позивача від 23.11.2023, яке зареєстровано 06.12.2023 за № 24461/Р-0500- 23, розглянуто відповідачем відповідно до Закону України від 02.10.1996 № 393/96 «Про звернення громадян». Позивачу було надано відповідь про те, що виплата його пенсії здійснюється з розрахунку страхового стажу 18 років 2 місяці 7 днів, в тому числі період участі в бойових діях з 22.02.1986 по 28.01.1988 зараховано в кратності 1 до 3. Період роботи згідно запису № 7 трудової книжки НОМЕР_2 не прийнято до розрахунку, так як вказаний запис здійснено з порушенням пункту 2.4 та 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої сумісним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. Пенсія розрахована та виплачується згідно чинного законодавства за документами, наявними у матеріалах пенсійної справи. Позивач до Пенсійного фонду України з заявою про перерахунок пенсії у встановленому законом порядку не звертався, тому рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивачеві відповідачем не приймалося, а заява позивача від 23.11.2023 була розглянута відповідачем у порядку Закону України «Про звернення громадян», про що позивачу було надіслано лист від 28.12.23 за № 26074-24461/Р-02/8-0500/23. Відповідач вважає, що його дії є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, а позовна заява не підлягає задоволенню.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 13 вересня 2001 року, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

23 листопада 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив зарахувати йому час служби в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року. До заяви були долучені завірені копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , довідки № 668 від 18.01.2022 року, довідки про нараховані суми грошового забезпечення ОСОБА_1 та про сплачені страхові внески за період проходження ним служби в Артемівському МВ УМВС України в Донецькій області за 1990 1998 роки. Крім того, в заяві позивач вказує, що при неодноразовому зверненні до Бахмутського відділу ГУ МВС України в Донецькій області, йому були надані відповіді про те, що архівні записи особових справ колишніх працівників, які були видані до 2014 року, залишилися на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим надати довідку про проходження служби не надається можливим. Проте, трудовою книжкою підтверджений факт трудових відносин у період з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року.

Вказана заява надійшла на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві листом від 06 грудня 2023 року № 41384-43615/Р-12/8-2600/23 повідомило позивача, що він не перебуває на обліку як одержувач пенсії в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Звернення, яке надійшло на поштову адресу Головного управління (04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16) згідно статті 7 Закону України «Про звернення громадян» буде направлено за належністю до ГУ ПФУ в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Соборна, буд. 3) для вирішення порушеного питання.

У відповідь на письмове звернення позивача від 23 листопада 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 28 грудня 2023 року № 26074-24461/Р-02/8-0500/23 повідомило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії здійснюється з розрахунку страхового стажу 18 років 2 місяці 7 днів, в тому числі період участі в бойових діях з 22.02.1986 року по 28.01.1988 року зараховано в кратності 1 до 3. Період роботи згідно запису № 7 трудової книжки НОМЕР_2 не прийнято до розрахунку. Оскільки вказаний запис здійснено з порушенням пункту 2.4 та 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої сумісним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.2003 року № 58. Пенсія розрахована та виплачується згідно чинного законодавства за документами, наявними в матеріалах справи. Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами. Позивачу роз`яснено, що він має право у будь-який час звернутися за перерахунком пенсії, надавши необхідні документи. Також роз`яснений порядок звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України із завою про перерахунок пенсії.

Позивач вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування періоду роботи в ОВС МВС України в Донецькій області (1989 1998 роки) до його страхового стажу та непроведення перерахунку його пенсії, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до положень статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Систему персоніфікованого обліку запроваджено Законом №1058-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, отже трудова книжка є основним документом, що підтверджує страховий стаж до цієї дати, після цієї дати страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, спірний період роботи позивача з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року має бути підтверджений трудовою книжкою.

Так, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 запис щодо спірного періоду за № 7 викладений в наступній редакції (мовою оригіналу): «29.05.1989 10.03.1998 проходил службу в ОВД МВД Украины безпрерывно. Стаж составляет: девять лет ноль месяцев одиннадцать дней (09-00-11). У графі «на підставі чого внесений запис (документ, його дата та номер) зазначено: «пр. УВД г. Донецка № 42 от 08.06.1989 г.; пр. УМВДУ Дон. обл. № 56 от 17.03.1998 г.». Вказаний запис засвідчений підписом заступника начальника МВС України в Донецькій області ОСОБА_2 та завірений печаткою.

Крім того, в даті звільнення мається виправлення, а саме в даті 10.06.1998 року закреслено цифру 06 та дописано цифру 03. Також мається запис наступного змісту: «исправленному на 03 верить» запис засвідчений посадовою особою та завірений відповідною печаткою.

На момент внесення у трудову книжку спірного запису була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1. Інструкції № 58 визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами (пункт 2.1. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції № 58).

Відповідно до п. 2.4. Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.10. Інструкції № 58 у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Пунктом 2.14. Інструкції № 58 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Відповідно до пункту 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З огляду на наведені норми, трудова книжка повинна містити записи щодо дат прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, повне найменування підприємства, установи, організації, в яких особа працювала, а також найменування роботи, професії, посади. Записи повинні бути внесені у відповідності до наказів (розпоряджень), закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказаний запис № 7 в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.2003 року № 58.

Проте, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2021року у справі № 300/860/17.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Суд зазначає, що позивачем до заяви про перерахунок пенсії від 23 листопада 2023 року були додані довідка про підтвердження проходження служби від 18.01.2022 року № 666, видана Бахмутським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, та довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за період з 01.10.1990 року по 09.07.1998 року.

Так, у довідці про підтвердження проходження служби від 18.01.2022 року № 666, видана Бахмутським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно був прийнятий на службу в Артемівський міський відділ внутрішніх справ Донецького облвиконкому на посаду міліціонера взводу ППСМ з 01 жовтня 1990 року (наказ УВС Виконкому Донецької обласної ради народних депутатів від 01.10.1990 року № 247 о/с) за переводом з посади міліціонера роти міліції по охороні громадського порядку у Ворошиловському районі полку ППСМ УВС м. Донецьк. Грошове забезпечення нараховувалось до червня 1998 року. Інформація щодо дати та номеру наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в ОВС відсутня.

В довідках про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в Артемівському МВ УМВС України в Донецькій області з 01.10.1990 року по 09.07.1998 року, також зазначені відомості щодо нарахованого позивачу грошового забезпечення за цей період.

Вказані довідки не містять інформації щодо проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ у період з 29.05.1989 року по 30.09 1990 року, проте у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 зазначено, що останній проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України з 29 травня 1989 року по 10 березня 1998 року безперервно.

Разом з цим суд зазначає, що відповідно до положень Порядку №637 за наявності запису у трудовій книжці подача додаткових документів не вимагається (постанова Верховного Суду від 30.09.2021 року у справі № 300/860/17).

Суд наголошує, що однією з підстав для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019 року.

Поряд з цим, в постанові Верховного Суд від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 суд касаційної інстанції підтримав висновок, згідно якого, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, в свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, що також відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 06.03.2018, 29.03.2019, у справі № справа № 548/2056/16-а, у справі № 754/14898/15-а.

З наведених обставин вбачається, що пенсійний орган фактично переклав відповідальність за неналежне виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо заповнення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Разом з цим, згідно п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 24 листопада 2022 року №23-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 24 листопада 2022 року №23-1), при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Також, відповідно до ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Положення аналогічного змісту містить частина 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного трудового стажу для її призначення.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що органи Пенсійного фонду України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо спірних періодів роботи позивача та отримання додаткових документів.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що період роботи позивача в органах внутрішніх справ України з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Щодо твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про те, що позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії не встановленого зразка, а тому її розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян», суд зазначає таке.

Зміст заяви позивача щодо зарахування спірного періоду роботи до його трудового стажу очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

В межах спірних правовідносин йдеться про перерахунок раніше призначеної пенсії, тобто вид пенсії не змінюється, і позивач звернувся до відповідача із заявою довільного зразка, яка містить всі необхідні дані для здійснення такого перерахунку пенсії.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 24 листопада 2022 року №23-1) заява, зокрема, про перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Заява про перерахунок пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 по справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що «зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови».

Верховний Суд у постанові від 27 січня 2023 року у справі № 174/296/17 зазначив: «покликання відповідача та судів попередніх інстанцій на те, що заява про призначення пенсії не відповідає встановленій формі і не може бути підставою для призначення пенсії є безпідставними, оскільки невідповідність заяви встановленій формі за наявності у ній необхідної інформації та наявності у відповідача відповідних документів не може бути підставою для позбавлення права на пенсійне забезпечення, за наявності підстав для його призначення».

Отже, в даному випадку відповідач, розглянувши заяву про перерахунок пенсії в порядку Закону України «Про звернення громадян» без прийняття відповідного рішення, допустив надмірний формалізм, наслідком чого настало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій), внаслідок чого відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на ті обставини, що позивач звернувся за перерахунком пенсії із заявою невстановленої форми, є незмістовними.

Жодною нормою закону не визначено, що особа повинна звернутися до пенсійного органу за перерахунком пенсії із заявою встановленого зразка. Натомість, заява позивача має безпосередній зміст стосовно перерахунку пенсії.

Водночас, частиною 5 статті 45 Закону № 1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

В порушення норм чинного законодавства Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву позивача про перерахунок пенсії розглянуто без прийняття відповідного рішення.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо способу захисту порушеного права позивача суд зазначає наступне.

Зі встановлених судом обстави справи вбачається, що позивач 23 листопада 2023 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою щодо зарахування до його трудового стажу періоду проходження служби в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області листом, без прийняття відповідного рішення, відмовлено у зарахуванні спірного періоду до його стажу.

При цьому, заява від 23 листопада 2023 року не містить вимог щодо здійснення перерахунку пенсії, як то зазначає позивач.

Отже, на думку суду, відповідачем допущено протиправні дії щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження служби в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року. При цьому, порушене право позивача має бути відновлено шляхом зарахування спірного періоду до його страхового стажу.

З огляду на викладене, суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог частково, шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 листопада 2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року.

Суд вважає такий спосіб захисту порушених прав позивача ефективним та достатнім для їх відновлення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоду роботи в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 23 листопада 2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи в органах внутрішніх справ МВС України в Донецькій області з 29.05.1989 року по 10.03.1998 року.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складене 29 липня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар