Справа № 160/13647/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18.06.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 21.02.2024 зазначено, що вік заявника на дату звернення 59 років 00 місяців 06 днів, страховий стаж позивача складає 42 роки 04 місяці 26 днів, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» статті 55 Закону 1788 (станом на 11.10.2017) становить 14 років 01 місяць 06 днів, а необхідно мати не менше 20 років, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту «г» статті 55 Закону 1788. Стверджує, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, проте з 08.02.2025 року він матиме право на пенсію за віком згідно статті 26 Закону 1058.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.02.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У рішенні зазначено, що вік заявника 59 років 6 днів, страховий стаж особи становить 42 роки 04 місяці 26 днів, стаж роботи за спеціальністю, визначеною згідно з пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 11.10.2017 року становить 14 років 1 місяць 6 днів. Згідно підтверджуючих документів особа не має право на пенсійну виплату, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж станом на 11.10.2017.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини врегульовано Законами України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» був ведений в дію з 1 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 1 квітня 1992 року - в повному обсязі.
Так, відповідно до пункту «г» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 05.11.1991) право на пенсію за вислугу років мали механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Згідно підпункту 4 пункту 2 розділу І Закону України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пункт «г» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» був викладений в такій редакції: Право на пенсію за вислугу років мають: г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту «б» частини першої статті 13 цього Закону.
Змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», підвищено на п`ять років загальний стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, для категорій працівників, визначених, зокрема, пунктом "г" частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
24 грудня 2015 року Законом України №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до пунктів «е» та "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Конституційного суду України від 4 червня 2019 року №2-р/2019 у справі №№1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII.

Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт «г» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діяв в редакції від 5 листопада 1991 року, а саме право на пенсію за вислугу років мали механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Тому, для призначення пенсії за вислугу років за пунктом «г» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» чоловіку, який працював механізатором (докером-механізатором) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, останній має досягнути певного віку (55 років) та мати загальний стаж (25 років) та спеціальний стаж на зазначеній роботі (20 років).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

03 жовтня 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1.

Згідно пункту 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також, Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

Враховуючи положення пунктів 2-1 та 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що пенсія за вислугу років згідно положень пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення, станом на 11 жовтня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 440/1286/20, в якій касаційний суд висловив правову позицію, щодо можливості призначення пенсії особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вбачається наступна інформація про працю позивача у спірні періоди:

- запис №17 від 24.10.2002 року прийнятий до ПАТ «Дніпропетровський річковий порт» докером-механізатором району Амур-Гавань наказ №112 від 10.10.2002 року;

- запис № 18 від 16.12.2002 року направлений на курси кранівників, наказ №135 від 11.12.2002 року;

- запис №19 від 07.05.2003 року присвоєно IV клас докера-механізатора 3 розряду слюсаря по ремонту та обслуговуванню, наказ №162 від 27.V.2003 року;

- запис № 20 від 08.05.2003 року після закінчення курсів направлений докером-механізатором району Амур-Гавань наказ №52к від 7.V.2003 року;

- запис №21 від 01.12.2009 року переведений механізатором (докером-механізатором) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах району Амур-Гавань, наказ №179а-к від 26.11.2009 року;

- запис №22 від 01.07.2010 року переведений докером-механізатором комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах Об`єднаного вантажного району, наказ №85 від 01.07.2010 року;

- запис №23 від 20.12.2010 року присвоєно 4 розряд слюсаря-ремонтника, наказ №467 від 23.12.2010;

- запис від 01.08.2019 року переведений на посаду докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах робітників Дирекції з управління портами Центрального регіону, наказ №69/х-пер від 31.07.2019 року;

- запис від 12.01.2022 року переведений на посаду докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах інжинірингу портів Центрального регіону дирекції інжинірингу, наказ №8-1/к-пер від 12.01.2022 року;

- запис від 01.04.2022 року переведений на посаду докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах бригад робітників відділу диспетчерської служби дирекції з управління портами Центрального регіону, наказ №82/к від 31.03.2022 року.

Вказані дані підтверджені довідкою ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії по вислузі років стаття 55 п. «г» № 1-1-36/276 від 23.10.2023.

Відповідно довідки № 1-1-36/276 від 23.10.2023року позивач працював у ВАТ «Дніпропетровський річковий порт» нині АСК «Укррічфлот» виконував роботу докера-механізатора комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах вантажного району Амур-Гавань, Об`єднаного вантажного району, Дирекції з управління портами Центрального регіону за посадою докера-механізатора комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах за період з 24.10.2002 по 20.10.2023 20 років 11 місяців 26 днів. Також позивач працював у складі комплексної бригади з повним робочим днем на навантажувально-розвантажувальних роботах у порту, за винятком: тимчасово виконував роботи, що не дають права на пільгову пенсію до п. «г» ст.55 Закону України - з 24.11.2011 по 21.12.2011 переведений електрогазозварником 6 розряду об`єднаного вантажного району; з 22.12.2011 по 09.01.2012 переведений слюсарем-ремонтником 3 розряду та обслуговуванню перевантажувальних машин дільниця ремонту; з 16.12.2013 по 28.02.2014 переведений слюсарем по ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 3 розряду дільниця ремонту; з 09.12.2014 по 22.03.2015 переведений слюсарем по ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 3 розряду дільниця ремонту; з 01.07.2022 по 02.10.2022 переведений слюсарем-ремонтником відділу ремонту портофлоту. Курси підвищення кваліфікації: з 16.12.2002 по 13.03.2003. Відпустки без збереження заробітної плати: 13.07.2007 16.07.2007, 01.02.2009 28.02.2009, 11.01.2012, 27.05.2021, 13.06.2021 14.06.2021, 24.04.2023 07.05.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, в оскаржуваному рішенні від 21.02.2024 року № 85 зазначило, що у ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2017 року не достатньо спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії.

Так суд вказує, що згідно поданих позивачем документів загальний страховий стаж становить 42 роки 04 місяці 26 днів, спеціальний стаж станом на 11.10.2017 року, тобто на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», становив 14 років 1 місяць 6 днів, тобто позивач не мав необхідного спеціального стажу у розмірі не менше 20 років.

Доводи позивача, що його стаж на посаді докера-механізатора складає понад 20 років, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, суд вважає такими, які ґрунтується на помилковому тлумаченні норм права, оскільки при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону №1788-XII, пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV має враховуватися спеціальний стаж роботи особи станом на 11 жовтня 2017 року.

При цьому, суд зазначає, що в такій ситуації призначення пенсії ОСОБА_1 не може розглядатися як право власності в розумінні "виправданих очікувань" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законних сподівань" отримання права власності в розумінні вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно" відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

Посилання позивача на уточнюючі довідки, якими підтверджено особливі умови праці, суд не приймає до уваги та не надає їм правову оцінку, оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання щодо зарахування або не зарахування зазначених позивачем періодів праці до стажу позивача на підприємстві, а лише вказано про те, що спеціальний стаж роботи позивача станом на 11 жовтня 2017 року є менше необхідних 20 років.

Отже, на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач не мав права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки станом на 11 жовтня 2017 року його спеціальний стаж роботи був меншим ніж 20 років.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В даному випадку, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, враховуючи наявні у нього документи, оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії було прийняте відповідно до вимог діючого законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська