Справа № 160/19862/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 липня 2024 року Справа 160/19862/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування приписів,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Припис виданий Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці №ПС/ДН/28650/П/ОП від 31.08.2023;

- визнати протиправним та скасувати Припис виданий Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці №ПС/ДН/28650/П/ОП від 09.05.2024.

Відповідно до частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема чи: має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що її подано з порушенням вимог ст. ст. 122, 123, 161 КАС України, з наступних підстав.

За приписами ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з частинами першою-другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

При цьому, як зазначалось вище, у визначенні моменту виникнення права на позов має значення, коли особа дізналася про факт порушення свого права, інтересу або коли саме вона повинна була дізнатись про це, і обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Так, з прохальної частини вбачається, що позивач оскаржує, зокрема, Припис виданий Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці №ПС/ДН/28650/П/ОП від 31.08.2023.

Припис виданий Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці №ПС/ДН/28650/П/ОП датований 31.08.2023 року, з позовною заявою позивач звернуся 22.07.2024 року.

У позовній заяві щодо строку звернення до суду позивач зазначає, що 04.09.2023 позивачем були подані зауваження на Акт № ПС/ДН/28650/0130 та Припис № ПС/ДН/28650/П/ОП від 31.09.2023, натомість відповіді на дані зауваження або рішення щодо їх прийняття чи не прийняття, або долучення до Акту, як його невід`ємної частини не приймалось і позивачу не надсилалось. У строки вказані у Приписі від 31.09.2023, а саме, до: 31.08.2023, 30.09.2023, 30.11.2023 - відповідач з перевіркою усунення порушень визначених в Приписі до позивача не звертався, в той час як позивач перебував у стані правової невизначеності - не розуміючи результатів розгляду поданих заперечень/зауважень та не маючи можливість їх оскаржити в судовому порядку, не розуміючи результатів їх оскарження в порядку позасудовому. Тобто, якщо слідувати чітко Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», то повинна відбуватись наступна послідовність: складається акт перевірки; надається строк для заперечень; вноситься припис і надається строк на усунення порушень. Відповідач виносячи одночасно Акт № ПС/ДН/28650/01ЗО від 31.08.2023 та Припис від 31.08.2023 № ПС/ДН/28650/П/ОП порушив свій обов`язок на надання можливості отримання позивачем законного захисту в тому числі і професійної правничої допомоги. Подекуди відсутність чітко встановленої процедури реалізації посадовими особами своїх владних повноважень та буквальне, навіть формальне, тлумачення норм права призводить до порушення не тільки принципу належного урядування, а й основоположних прав та свобод особи. Так і в даному випадку, відповідач користуючись не встановленим Законом України № 877-У строком на надання відповіді на надані позивачем Зауваження на Акт - не мав права їх ігнорувати з урахуванням їх змісту і строку подачі, а також необхідності дотримання принципів належного врядування та права позивача на захист (професійну правничу допомогу). Однак, про те, що надані позивачем Зауваження не були прийняті відповідачем до уваги стало відомо лише 08.05.2024 під час проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері охорони праці, де посадові особи органів Держпраці зазначали про те, що їм невідомо про подані позивачем Зауваження та їх зміст, та перевірятимуть вони виконання всіх порушень визначених у Приписі № ПС/ДН/28650/ПЮП від 31.09.2023. З метою з`ясування даного питання позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом № 0513/01-Я Від «13» травня 2024 року. На наданий запит була надана відповідь від 20.05.2024 № ПС/3.1/9401-24. Таким чином, висновок відповідача про усунення вказаних порушень в повній мірі був обґрунтований доводами викладеними у наданих позивачем Зауваженнях. Відтак, за результатами позапланової перевірки з 08.05.2024 до 09.05.2024 посадові особи відповідача констатували відсутність абсолютної більшості виявлених порушень та дійшли висновку про їх усунення з підстав зазначених у Зауваженнях позивача. Але з таким формулюванням результатів позапланової перевірки розпочатої ще у 2023 року Позивач не погоджується, оскільки порушення викладених в Акті № ПС/ДН/28650/0130 та Приписі № ПС/ДН/28650/П/ОП від 31.08.2023 - не були усунуті позивачем, а їх в принципі не існувало станом на момент проведення перевірки.

Щодо посилання позивача на розгляд відповідачем зауважень, як один із заходів досудового врегулювання спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу позивача на те, що надсилання до відповідача зауважень, не є початком процедури адміністративного оскарження, оскільки не є скаргою до вищестоящого органу.

Суд зазначає, що зауваження на оскаржуваний припис датовані 04.09.2023 року, що підтверджує обізнаність позивача про оскаржуваний припис від 31.08.2023 року.

Отже, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Щодо доводів позивача про отримання ним відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Факт звернення до відповідача не може створити об`єктивні передумови для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом та стати належною підставою для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2021 року по справі № 300/1411/19 зазначив, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі №540/2097/18 виклав правову позицію, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.

Суд наголошує, що одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Таким чином, листування з відповідачем та отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Також суд зазначає, що копія відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці не є доказом на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, позивачеві слід подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку, з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування Припису виданого Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці №ПС/ДН/28650/П/ОП від 31.08.2023 залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів, з моменту отримання копії ухвали, усунути недоліки позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 123, 161, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДТЕХНІКА» до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасування приписів в частині визнання протиправним та скасування Припису виданого Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці №ПС/ДН/28650/П/ОП від 31.08.2023, залишити без руху.

Позивачу в десятиденний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати інші підстави для поновлення строку, а також надати докази поважності причин його пропуску.

Копію даної ухвали направити особі, яка звернулась до суду із позовною заявою.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Неклеса