Справа № 160/34402/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2024 року м. Дніпросправа № 160/34402/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білогруда Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року в адміністративній справі №160/34402/23 (головуючий суддя першої інстанції - Кальник В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 28.12.2023 року звернувся через «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Дніпровська виправна колонія №89», в якому просив:

- визнати протиправними дії Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», які полягають у порушенні прав позивача, що гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, права на повагу до приватного життя в аспекті втручання в його кореспонденцію, зокрема, при листуванні з судами (ч. 1 ст. 8 Конвенції);

- зобов`язати відповідача не порушувати право позивача, як засудженої особи, на безперешкодне та конфіденційне листування з судами;

- стягнути з відповідача» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №89», які полягають у порушенні права ОСОБА_1 на отримання у запечатаному вигляді адресованої на його ім`я кореспонденції (конвертів) під час листування з судами.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди та прийняти постанову про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн..

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги завдання позивачу моральної шкоди, яке підтверджено встановленим порушенням таємниці на листування та призвело до звернення позивача за медичною допомогою до психолога і психіатра внаслідок порушення його емоційного стану.

18.07.2024 року скаржник подав заяву про доповнення апеляційної скарги (зареєстровано у ТААС 19.07.2024 року).

Відповідно до частини 1 статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Згідно тексту апеляційної скарги ОСОБА_1 копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 року отримав 16.05.2024 року, відтак строк апеляційного оскарження судового рішення закінчувався 17.06.2024 року (понеділок).

Апеляційний суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_1 про доповнення апеляційної скарги, оскільки таке доповнення подано поза строком апеляційного оскарження.

Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав вимоги апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Як зазначалось вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року визнано протиправними дії Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №89», які полягають у порушенні права ОСОБА_1 на отримання у запечатаному вигляді адресованої на його ім`я кореспонденції (конвертів) під час листування з судами.

В наведеній частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

Позивач вважає, що вказаними діями йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у розчаруванні та негативних емоціях, пов`язаних з тим, що його кореспонденція переглядалася відповідачем, а отже, у позивача зникло відчуття безпеки. Вказана обставина, на думку позивача, нівелює принцип змагальності в судах, оскільки відповідач знає про позицію позивача у цих справах, про його тактику чи стратегію захисту, а також знає про всі дії з боку суду. Всі ці переживання негативно впливають на позивача, який і так є засудженим до довічного позбавлення волі та має обмежені можливості захисту - тільки шляхом доступу до суду, який обмежується відповідачем через порушення права позивача на таємницю листування.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі 100000 гривень, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.03.2023 року у справі №280/1530/20, зазначив, що позивачем не наведено належного обґрунтування, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, а також не наводить розрахунку її розміру. Позивач не довів, а суд не встановив, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Правова позиція щодо відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, викладена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 52, п. 56).

В постанові від 27.11.2019 року у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.51, п.53).

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.03.2023 року у справі №280/1530/20 у подібних правовіносинах, зазначено, що поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку згідно із загальними підходами до відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17.

З рішення суду вбачається, що при розгляді справи знайшов підтвердження факт порушення відповідачем Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом МЮУ 02.07.2013 року №1304/5 та суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 у частині порушення його прав та інтересів, пов`язаних з отриманням у запечатаному вигляді (конвертів) кореспонденції на його ім`я з судів, є доведеним та обґрунтованим.

Апеляційний суд звертає увагу, що кореспонденцією в даному випадку є копії ухвал та рішень адміністративних судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справах за позовами ОСОБА_1 ..

Вказані справи не містять будь-якої таємниці, процесуальні ухвали та рішення по цим справам знаходяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень для будь-кого (в тому числі і для ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», тим більш, якщо ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» була відповідачем у зазначений судових справах), а тому обізнаність відповідача щодо змісту вказаної кореспонденції не могла спричинити позивачу будь-яких негараздів, в тому числі при формуванні позивачем своєї позиції у справах, тактики чи стратегії захисту.

На думку апеляційного суду, «розчарування та негативні емоції», пов`язані з тим, що відповідачем переглядалась кореспонденція, яка і так знаходиться у вільному доступі, не могли завдати моральної шкоди позивачу. Підстав відшкодування моральної шкоди, передбачених статтею 1167 ЦК України, судом не встановлено.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вказані вище дії відповідача не могли завдати страждань або принижень позивачу, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині є обґрунтованим.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертої статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білогруда Дмитра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року в адміністративній справі №160/34402/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року в адміністративній справі №160/34402/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко