Справа № 826/11609/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року

м. Київ

справа № 826/11609/16

адміністративне провадження № К/9901/5063/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Юрченко В.П., Бившевої Л.І.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року (суддя Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року (судді: Мацедонська В.Е. (головуючий), Лічевецький І.О., Мельничук В.П.) у справі № 826/11609/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Радіооптичні системи України» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Радіооптичні системи України» (далі - позивач, ТОВ «Радіооптичні системи України», Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі- відповідач, ГУ ДФС у місті Києві, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28 квітня 2016 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 652084,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями - 521667,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 130417,00 грн;

- №, яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 311436,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 802396,00 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями - 641917,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 160479,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючим органом прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства є не обґрунтованими та базуються виключно на припущеннях, натомість у позивача наявні всі первинні документи, які свідчать про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року, позов ТОВ «Радіооптичні системи України» задоволено в повному обсязі, визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 28 квітня 2016 року №, № та №.

Рішення судів вмотивовано тим, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Техноторг-Логістик» (ПП «Пром-Тех-Снаб») є реальними, що підтверджено первинними документами, натомість відповідачем не доведено вчинення позивачем порушень податкового законодавства та безпідставне віднесення сум, сплачених контрагенту до складу витрат, що враховуються при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток, а сум ПДВ, сплачених в ціні послуг до податкового кредиту.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства у повному обсязі.

У доводах касаційної скарги відповідач вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували доводів контролюючого органу щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, зокрема касаційна скарга вмотивована наступними доводами: недоліки первинних документів (актів виконаних робіт), відсутність у контрагента трудових та матеріальних ресурсів (основні засоби, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби), місцезнаходження контрагента не встановлено, ПП «Пром-Тех-Снаб» є фігурантом кримінальної справи. За позицією скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій надали неправильну оцінку доводам контролюючого органу, які були викладені як в акті перевірки, так і зазначались протягом розгляду справи, та фактично не спростовано, що операції між позивачем та контрагентом не мали реального характеру.

Товариством надано відзив на касаційну скаргу, в якому позивач вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень - рішень стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 12 квітня 2016 року №154/26-15-13-02-03-17/35635242 оформленого за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Радіооптичні системи України» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Техторг-Логістик» за період 01 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 641 917,00 грн; пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 521 667,00 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування за 2014 рік на суму 311 436,00 грн.

Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Техторг-Логістик» не мали реального характеру, оскільки в актах виконаних робіт відсутні посилання щодо учасників вимірювання та перевірки, кількість витрачених людино-годин та осіб, які будуть відповідальними за виконання вимірювання та перевірку параметрів волоконно-оптичного кабелю та патчкордів, згідно інформації наявної в інформаційних базах даних ДПС не підтверджено придбання послуг по ланцюгу постачання, у контрагента відсутні можливості виконати замовлений об`єм робіт, він також є фігурантом кримінального провадження.

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

Згідно підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу (пункт 138.1 статті 138 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Також пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).

А згідно вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Крім того, при вирішенні податкових спорів Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Оцінюючі реальність здійснення господарських операцій позивача із контрагентом ПП «Пром-Тех-Снаб», суди попередніх інстанцій встановили, що між позивачем (замовник) та контрагентом ПП «Пром-Тех-Снаб» (ТОВ «Техторг Логістик», виконавець) укладено договір №29-11/13 на здійснення робіт по вхідному контролю та удосконаленню устаткування, за умовами якого виконавець зобов`язується виконати наступні роботи: по здійсненню вхідного контролю кабельно-фідерної продукції на різноманітних частотних діапазонах включно з частотними полосами для 900МГц та 1800МГц, в залежності від стандарту приймально-передавального обладнання, що використовується; здійсненню робіт по удосконаленню фідерних аксесуарів, згідно європейським нормам та стандартам на радіочастотне обладнання діапазону СВЧ; здійсненню робіт з тестування, вимірюванню та перевірки параметрів волоконно-оптичного кабелю (вхідний контроль ВОК) та патчкордів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Судами також досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що спірні господарські операції з придбання позивачем на здійснення робіт по вхідному контролю та удосконаленню устаткування підтверджено копіями документів, що наявні в матеріалах справи, а саме: додатки до договору №2 від 01 січня 2014 року, №3 від 01 січня 2014 року, №5 від 01 вересня 2014 року, №6 від 01 грудня 2014 року; акти здачі-приймання виконаних робіт від 28 листопада 2014 року №3 на загальну суму 1804566,54 грн, від 31 грудня 2014 року №4 на загальну суму 373336,86 грн, від 31 грудня 2014 року №5 на загальну суму 876887,16 грн, від 31 грудня 2014 року №6 на загальну суму 796710,60 грн; податкові накладні від 28 листопада 2014 року №516 на загальну суму 1804566,54 грн, в тому числі ПДВ - 300761,09 грн, від 31 грудня 2014 року №553 на загальну суму 373336,86 грн, в тому числі ПДВ - 62222,81 грн, від 31 грудня 2014 року №554 на загальну суму 876887,16 грн, в тому числі ПДВ - 146147,86 грн, від 31 грудня 2014 року №555 на загальну суму 796710,60 грн, в тому числі ПДВ - 132785,10 грн.

Фактичне виконання умов договору щодо здійснення виконавцем комплексу робіт по вимірюванню параметрів оптичного кабелю та вимірюванню параметрів патчкордів також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями результатів вимірювань, що є доповненням до додатків до договору від 29 листопада 2013 року №29-11/13, які підписані замовником та виконавцем.

Проведення розрахунків за вказаним договором підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахункам та операційними звітами.

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що надані позивачем документи містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичне їх здійснення.

Також, з метою підтвердження наявності економічної та ділової мети проведених господарських операцій та використання їх результатів в господарській діяльності позивачем до матеріалів справи долучено копії первинних документів, які свідчать про подальше використання позивачем отриманих послуг, придбаних у ПП «Пром-Тех-Снаб» (ТОВ «Техторг Логістик»), при взаємовідносинах з ТОВ «Система», а саме договір про здійснення робіт по вхідному контролю та вдосконаленню обладнання №01/06/13-1 від 01 червня 2013 року, укладений між ТОВ «Система» (замовник) та ТОВ «Радіооптичні системи України» (виконавець), додатки до вказаного договору, акти надання послуг, податкові накладні, банківські виписки по рахунку та операційні звіти.

Доводи контролюючого органу про нереальність проведених позивачем господарських операцій з контрагентом судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги, оскільки такі висновки не підтверджені доказами, які б відповідали критеріям належності, допустимості та достовірності.

Слід також зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові та матеріально - технічні ресурси були недостатніми для проведення господарської діяльності контрагентом , як не було доведено та надано відповідних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Посилання контролюючого органу на те, що контрагент ТОВ «Техторг-Логістик» не має відповідних ресурсів для надання обумовлених договором послуг, а також не встановлення придбання послуг по ланцюгу постачання не є свідченням відсутності факту господарських операцій, крім того, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження зазначених посилань, а вказана інформація, згідно акту перевірки, отримана контролюючим органом виключно з інформаційних баз даних ДПС. Слід зазначити, що податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, яка не підтверджена належними, допустимими та достовірними доказами, носить лише інформативний характер та може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Обґрунтовано суди попередніх інстанцій відхилили і доводи контролюючого органу відносно наявності щодо контрагента досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205 Кримінального кодексу України, оскільки доказів наявності вироку в зазначеному провадженні, що набрав законної сили, до суду контролюючим органом не надано.

З урахуванням встановлених обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами у справі свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, а отже контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що господарські відносини між позивачем та контрагентом не мали реального характеру, проте таких доказів надано не було.

Таким чином, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що первинні документи, надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій з контрагентом в сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, та є підставою для формування даних податкового обліку Товариства.

Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до незгоди із правовою оцінкою доказів, що наявні в матеріалах справи та їх переоцінки, що, відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України виходить за межі касаційного перегляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі №826/11609/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді В.П. Юрченко

Л.І. Бившева