Справа № 761/13388/24
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2024-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/414/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Пономаренко Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у якій позивач просив суд: визнати протиправними та скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення №958, №959 та №960 від 02.04.2024 р., якими на позивача накладено стягнення у розмірі 1700,00 грн., 1360,00 грн. та 1700,00 грн. відповідно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.03.2024 головним спеціалістом відділу контролю та обліку рекламних засобів та вивісок Управління з питань реклами ВО КМР (КМДА) щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія №003342, №003343 та №003344, відповідно до яких позивач здійснив порушення три правопорушення, передбачених ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме розмістив рекламні засоби без відповідних дозволів. В подальшому протоколи було передано на розгляд Адміністративній комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 02.04.2024 відповідачем за результатами розгляду протоколів було прийнято постанови про накладення адміністративного стягнення №958, №959 та №960 від 02.04.2024, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень та накладено стягнення у розмірі 1700,00 грн., і 360,00 грн. та і 700,00 грн. відповідно.

У позовній заяві вказано, що позивач не заперечує факти, викладені в протоколах, однак не погоджується із складанням протоколів та винесенням постанов. Позивач, вважає останні протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на наступне. Як вбачається з протоколів та постанов вказані вивіски були розміщені однією і тією ж юридичною особою - ТОВ «Дрінкері», за однією і тією ж адресою - АДРЕСА_1 , на одній і тій самій частині фасаду будівлі за вказаною адресою. Підтвердженням останнього факту, крім іншого, служать фотографії, які містяться в додатках до протоколів та підтверджуються факт правопорушення, та які є практично ідентичними. Тобто, фактично мало місце одне правопорушення, яке полягало в розміщенні вивісок без належного дозволу, за результатами якого було складено три протоколи, що суперечить базовим принципам, які містяться в ст. 61 Конституції України., складання трьох протоколів за фактом одного правопорушення є незаконним

Окрім того, позивачем вказано, що виходячи з положень ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідач мав право застосувати до позивача санкцію у вигляді штрафу у розмірі не більше 1 700,00 грн. Однак, як зазначено вище, всупереч вимог законодавства відповідачем було накладено стягнення у розмірі 1700,00 грн., 1 360,00 грн. та 1700,00 грн., сумарно - 4 760,00 грн.

Також, позивачем вказано, що в порушення вимог ст.ст. 22, 34 КУпАП відповідачем, не дивлячись на щире розкаяння позивача, відсутність будь-якої завданої шкоди та малозначність правопорушення, не були враховані всі вказані обставини, що також призвело до винесення необґрунтованих постанов.

Зважаючи на викладене вище, позивач вважає, що постанови винесені з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак підлягають скасуванню, а позовна заява задоволенню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 261 КАС України.

30.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача - Київської міської державної адміністрації, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві відповідач зазначає, що відповідно до положень підпункту 5.2. пункту 5 Положення про адміністративну комісію при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), затвердженого рішення Київської міської ради від 23.09.2021 № 2381/2422 відповідача мав всі законні підстави для розгляду зазначеного вище протоколу. Відповідачем вказано, що позивачем вчинено 3 (три) порушення пунктів 14.1.1., 14.1.4. Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, які кваліфікуються за статтею 152 КУпАП, щодо різних рекламних засобів та в різний період часу, тому в даному випадку положення частини другої статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягають застосуванню. При цьому, всі адміністративні правопорушення кваліфіковані за однією статтею - 152 КУпАП, а не різними статтями, а відтак кожен з протоколів від 26.03.2024 №№ 003342, 003343, 003344, правомірно розглядався на окремих засіданнях Відповідача, з заведенням різних адміністративних справ від 02.04.2024 №№ 958, 959, 960 та накладенням адміністративного стягнення за кожне з адміністративне правопорушень.

Також у відзиві зазначено, що відповідач при розгляді протоколів про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 №№ 003342, 003343, 003344 та винесенні оскаржуваних постанов від 02.04.2024 №№ 958, 959, 960 діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України, а тому оскаржувані постанови є обґрунтованими та законними, а отже такими, що не підлягають скасуванню.

Відповіді на відзив до суду не надійшла.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч.8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, судом враховано, що постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії (п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року).

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Перевіряючи матеріали справи судом встановлено, що 27.03.2024 до відповідача від Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли протоколи про адміністративні правопорушення складені спеціалістами, зазначеного управління, відносно директора ТОВ «ДРІНКЕРІ» ОСОБА_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі - КУпАП), що виразилося у порушенні пунктів 14.1.1. 14.1.4. Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051, а саме:

1. протокол про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 № 003342 - розміщення рекламного засобу без дозволу, а саме спеціальної стаціонарної конструкції типу: конструкція на елементах огородження (банер, панно та інше), в кількості 1 одиниця, площа - 2,0 м2, за адресою: місто Київ, вул. Чикаленка Євгена, 20;

2. протокол про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 № 003343 - розміщення рекламного засобу без дозволу, а саме спеціальної стаціонарної конструкції типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), в кількості 1 одиниця, площа - 0,64 м2, за адресою: місто Київ, вул. Чикаленка Євгена, 20;

3. протокол про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 № 003344 - розміщення рекламного засобу без дозволу, а саме спеціальної стаціонарної конструкції типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), в кількості 1 одиниця, площа - 1,5 м2, за адресою: місто Київ, вул. Чикаленка Євгена, 20.

Положеннями ст. 152 КУпАП передбачено, що порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 1 Закону України Про благоустрій населених пунктів благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покрашення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Так, відповідно ст. 1 цього ж Закону, територія (в населеному пункті) - це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів загального користування: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.

Приписи ч. 2 ст. 17 Закону України Про благоустрій населених пунктів визначають, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані закріплені в установленому порядку за ними території; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів.

Так, згідно ч. 1 ст. 16 указаного Закону на об`єктах благоустрою категорично забороняється: 1) виконувати роботи без дозволу у разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; 2) самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева; 3) вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; 4) складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; 5) самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо; 6) встановлювати технічні засоби регулювання дорожнього руху без погодження з відповідними органами Міністерства внутрішніх справ України; 7) влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів; 8) випасати худобу, вигулювати та дресирувати тварин у не відведених для цього місцях; 9) здійснювати ремонт, обслуговування та миття транспортних засобів, машин, механізмів у не відведених для цього місцях (крім випадків проведення негайного ремонту при аварійній зупинці).

Частиною 1 статгі 218 КУпАП встановлено, що адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, ст.ст. 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), ст.ст. 138, 141, 142, 149-152, ч. 1 ст. 154, ст.ст.155, 155-2, ч. 2 ст. 156. ч. 1 - 4 ст. 156-1, ст ст. 156-2, 159, ч. 1 ст. 163-17, ст. 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), ст.179, ст. 180 ікрім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), ч. 4 ст. 181, ст. 181-1, ч. 1 ст.182, ст.ст. 183, 185-12, 186, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 5.2. пункту 5 Положення про адміністративну комісію при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), затвердженого рішення Київської міської ради від 23.09.2021 № 2381/2422 підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те посадовою особою, іншими особами відповідно до статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В матеріалах адміністративних справ наявні протоколи про адміністративні правопорушення від 26.03.2024 №№ 003342,003343,003344, які складені відносно позивача спеціалістами Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), які є посадовими особами та відповідно до пункту 1.4 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.10.2014 № 1234 «Про уповноваження посадових осіб складати протоколи про адміністративні правопорушення» уповноважений складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 152 КУпАП.

Отже, відповідно до положень підпункту 5.2. пункту 5 Положення про адміністративну комісію при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), затвердженого рішення Київської міської ради від 23.09.2021 № 2381/2422 відповідача мав всі законні підстави для розгляду зазначеного вище протоколу.

Правила благоустрою м. Києва затверджені рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051, вони є чинними та обов`язковими до виконання на території м. Києва.

Відповідно пункту 14.1.1 вказаних Правил розміщення та утримання засобів та обладнання зовнішньої реклами, реклами на об`єктах та обладнанні транспорту комунальної власності територіальної громади міста Києва (крім випадків її розміщення на/в рухомому складі) в м. Києві повинно відповідати вимогам законів України «Про благоустрій населених пунктів», «Про дорожній рух», «Про автомобільні дороги», «Про рекламу», Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 N 2067, інших обов`язкових до виконання нормативно-правових актів, рішенням Київської міської ради, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також цим Правилам.

Згідно пункту 14.1.1 вказаних Правил підставою для розміщення реклами, виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу, його встановленням та експлуатації, є виданий в установленому порядку дозвіл на розміщення зовнішньої реклами або погодження на розміщення реклами на транспорті комунальної власності. У випадку, коли встановлення рекламних засобів потребує порушення об`єктів благоустрою, проведення таких робіт здійснюється після отримання в установленому порядку дозволу на порушення об`єктів благоустрою у відповідності до затвердженого переліку земляних та/або ремонтних робіт або контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою території у зв`язку з виконанням відповідних робіт.

В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Цей принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 у справі № 235/499/17, від 30.10.2019 у справі № 390/131/18, від 01.04.2020 у справі № 686/24003/18).

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в позові позивач не оспорює сам факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 152 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення на посадових осіб, також не заперечує обставини викладені у протоколах та постановах.

Суд констатує, що як зміст позовної заяви свідчать про те, що позивач не оспорює сам факт допущеного порушення щодо самовільного розміщення рекламних засобів, винесення постанов та обставин викладених у протоколах про адміністративні правопорушення та у оскаржуваних постановах, натомість, звертає увагу на порушення ст. 36 ч.2 КУпАП щодо накладення стягнення за кожне правопорушення, а позивач вважає, що мало місце одне правопорушення яке полягало в розміщення вивісок без належного дозволу, а також зазначає, що відповідачем не було враховано вимоги статті 22, 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд, критично оцінює обґрунтування позову, в частині порушення відповідачем ст. 61 Конституції України щодо вчинення одного правопорушення, за яке повинно було застосовано одне стягнення, а також ст. 36 ч.2 КУпАП в частині накладення стягнення за кожне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Так, 02 квітня 20224 адміністративною комісією при виконавчому органі Київської міської ради (Київської державної адміністрації) стосовно позивача розглядались справи про адміністративні правопорушення, за наслідками яких винесено постанови № № 958, 958, 960 про накладення адміністративного стягнення за порушення ст. 152 КУпАП.

З оскаржуваних постанов вбачається, що позивачем вчинено порушення Правил благоустрою м. Києв, а саме: самовільне розміщення рекламного засобу (спеціальної стаціонарної конструкції) без відповідної дозвільної документації, розташованих в м. Київ, по вул. Євгена Чекаленка, 20, але в різних місцях за однією адресою та різного розміру.

З матеріалів адміністративних справ вбачається, що позивач, як посадова особа, вчинив порушення у сфері благоустрою міста Києва, що виразилися у розміщенні ТОВ «ДРІНКЕРІ» рекламних засобів, без відповідних дозволів за однією адресою: місто Київ, вул. Чикаленка Євгена, 20, але в різних місцях та правопорушення були виявлені 11.03.2024 в різний період часу.

Тобто, позивачем вчинено 3 (три) порушення пунктів 14.1.1., 14.1.4. Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, які кваліфікуються за статтею 152 КУпАП, щодо різних рекламних засобів, тому в даному випадку положення частини другої статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягають застосуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 166/409/16 (адміністративне провадження № К/9901/10056/18).

При цьому, всі адміністративні правопорушення кваліфіковані за однією статтею - 152 КУпАП, а не різними статтями, а відтак кожен з протоколів від 26.03.2024 №№ 003342, 003343, 003344, правомірно розглядався на окремих засіданнях відповідача, з заведенням різних адміністративних справ від 02.04.2024 №№ 958, 959, 960 та накладенням адміністративного стягнення за кожне з адміністративне правопорушень.

Вимог позовної заяви про те, що відповідачем не було враховано вимоги статті 22, 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення - суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Матеріали справи містять три окремі протоколи про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 №№ 003342, 003343, 003344, складені відносно Позивача за розміщення 3 (трьох) одиниць рекламних засобів без відповідних дозволів, різної площі: 2,0 м2, 0,64 м2, 1,5 м2. Матеріалах адміністративної справи від 02.04.2024 містяться протоколи засідання адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) по справі про адміністративне правопорушення №№ 958, 956, 960, що свідчить про розгляд кожного окремо протоколу про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 №№ 003342, 003343, 003344.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: - найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Крім того, суд приймаючи рішення звертає увагу на те, що відповідно до висновку Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 17 травня 2018 року у справі №670/346/17, було зазначено наступне: «доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (передбачені статтею 251 КУпАП).».

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що відповідач під час засідання комісії досліджує допустимість, достатність та належність доказів, що знаходяться у матеріалах справи та підтверджують наявність у діях особи складу правопорушення, а також оцінює наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідачем на засіданні 02.04.2024 було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини справи, досліджені та оцінені наявні в матеріалах справи докази, взято до уваги кількість розміщених рекламних засобів без дозволу, їх площу, а також місце розміщення (історична частина міста - старий Київ), особисті пояснення Позивача та винесено оскаржувані постанови №№ 958, 959, 960 про накладення на позивача адміністративних штрафів у сумі 1 700,00 грн., 1 360,00 грн. та 1 700,00 грн., тобто в межах санкції, передбаченої статтею 152 КУпАП.

Таким чином, відповідач при розгляді протоколів про адміністративне правопорушення від 26.03.2024 №№ 003342, 003343, 003344 та винесенні оскаржуваних постанов від 02.04.2024 №№ 958, 959, 960 діяв в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України, а тому оскаржувані постанови є обґрунтованими та законними, а отже такими, що не підлягають скасуванню.

Твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанов про притягнення до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Отже, під час розгляду даного спору, відповідач навів достатньо доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, при цьому, процедурних порушень, що мали б вплив на вирішення даного спору, судом не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними постановами є законним. Позивач не навів жодних доводів на підтвердження відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Окрім того, позивачем не заперечувалось факту вчинення адміністративного правопорушення відповідальність за передбачена ст. 152 КУпАП, також не заперечувались обставини викладені у протоколах №№ 003342, 003343, 003344 та оскаржуваних постановах від 02.04.2024 №№ 958, 959, 960.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19,61, 62 Конституції України, ст.ст. 2, 12, 15 25, 72, 77, 79, 241-262, 250, 251, 286 КАС України, ст.ст. 7, 22, 34, 36, 38, 152, 245, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його нескасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: