Справа № 520/3467/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Кухар М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 р. Справа № 520/3467/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/3467/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі- відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26.10.2023 та провести відповідні виплати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 968 грн.96 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26.10.2023 та провести відповідні виплати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити - зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015 та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 26.10.2023 та провести відповідні виплати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що повноваження Пенсійного фонду щодо призначення пенсії позивачеві, за наявності двох можливих варіантів (призначати чи не призначати пенсію) не є дискреційними, у відповідача відсутня можливість обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною, тому Харківський окружний адміністративний суд безпідставно посилався на дискреційність повноважень відповідача як підставу відмови у задоволенні частини позовних вимог. Зазначає, що суд встановив наявність обов`язкових умов для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: пільговий стаж роботи машиністом електропоїзда (метрополітену) позивача складає більше 10 років, загальний трудовий стаж становить більше 25 років та він досяг 50-річного віку. Вказує, що у суду були всі законні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, адже: позивачем виконано всі вимоги законодавства щодо звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах; судом встановлено наявність всіх обов`язкових умов, передбачених законодавством для призначення пенсії (ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»); в даному спорі не може йти мова про дискреційність повноважень відповідачів щодо призначення пенсії, оскільки за наявності всіх передбачених законом умов, територіальний орган пенсійного фонду не має вибору між декількома альтернативними варіантами правомірного рішення, в такому випадку він зобов`язаний призначити пенсію позивачеві. Вважає, що з метою належного та ефективного захисту прав позивача, оскаржуване рішення підлягає скасуванню апеляційним судом в частині відмови у задоволенні позовних вимог з винесенням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч.2 ст.12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Статтею 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, у тому числі значення справи для сторін, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи та чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес.

Враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності.

З огляду на те, що справа відноситься до категорії незначних, не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (тобто в порядку письмового провадження у відповідності до п.10 ч.1 ст.4 КАС України), характер спірних відносин і предмет доказування не є складними і не вимагають проведення судового засідання, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач працював на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1, виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України (далі список №1), зокрема на посаді машиніста електропоїзда Комунального підприємства Харківський метрополітен.

Так, позивач працював на даній посаді з 14.11.1995 по 03.09.2008; з 27.02.2014 по 27.10.2015; з 23.12.2020 і по теперішній час.

03.01.2024, після досягнення пенсійного віку 50 років, позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Разом із заявою про призначення пенсії позивач також надав пенсійному органу наступні документи: 1) паспорт громадянина України; 2) витяг з реєстру територіальної громади про місце реєстрації позивача; 3) РНОКПП; 4) трудову книжку; 5) диплом молодшого спеціаліста; 6) диплом спеціаліста; 7) заяву про призначення пенсії у довільній формі, у якій позивач роз`яснив відповідачу своє право на отримання відповідного виду пенсії; 8) довідку про заробітну плату за період до 01 липня 2000 року; 9) військовий квиток; 10) довідку КП Харківський метрополітен № 03-28/1039 від 02.11.2023 щодо посад, які займав позивач; 11) довідку КП Харківський метрополітен № 181/25.01-07 від 26.10.2023 щодо відсутності наказів про встановлення позивачу неповного робочого дня; 12) довідку про перейменування КП Харківський метрополітен; 13) довідку про навчання позивача в технічній школі КП Харківський метрополітен; 14) наказ про атестацію робочих місць КП Харківський метрополітен від 24 листопада 1994 року; 15) наказ про атестацію робочих місць КП Харківський метрополітен від 09 квітня 1997 року; 16) наказ про атестацію робочих місць КП Харківський метрополітен від 07 грудня 1999 року) карту умов праці посади машиністу електропоїзда КП Харківський метрополітен від 1994 року; карту умов праці посади машиністу електропоїзда КП Харківський метрополітен від 1999 року; 19) карту умов праці посади машиністу електропоїзда КП Харківський метрополітен від 2003 року; 20) карту умов праці посади машиністу електропоїзда КП Харківський метрополітен від 2008 року.

За результатами розгляду заяви позивача Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024.

Відмову у призначенні пенсії відповідач обґрунтував тим, що пільговий стаж заявника не підтверджений, оскільки не було надано пільгової довідки [відповідно до вимог Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637]... Заявником надано довідку № 03-28/1039 від 02.11.2023, що не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Позивач вважає, що рішення відповідача є протиправним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024, оскільки позивачем виконано усі встановлені законодавством вимоги для призначення пенсії за віком на пільгових умовах,: 1) досягнення пенсійного віку 50 років дана умова позивачем виконана, що відповідачем не оспорюється; 2) наявність 25 років загального страхового стажу дана умова позивачем виконана, відповідачем не оспорюється, що страховий стаж позивача складає 33 роки 6 місяців 29 днів; 3) наявність 10 років пільгового стажу на роботах за списком № 1за умови зайнятості протягом повного робочого дня дана умова позивачем виконана, оскільки до його пільгового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи і навчання, загальним розміром 18 років 4 місяці 22 дні: а) період навчання у Харківському технікумі залізничного транспорту з 01.09.1989 по 25.06.1993 (3 роки 9 місяців 25 днів); б) період роботи на посаді помічника машиніста електропоїзда КП Харківський метрополітен, що підтверджується записами №№ 1-2 у трудовій книжці позивача (окрім періоду, що перетинається з навчання), довідкою Комунального підприємства Харківський метрополітен № 03-28/1039, з 26.06.1993 по 02.08.1993 (1 місяць 7 днів) в) період роботи на посаді машиніста електропоїзда метрополітену КП Харківський метрополітен, що підтверджується записами №№ 4-8 у трудовій книжці позивача, довідкою Комунального підприємства Харківський метрополітен № 03-28/1039 від 02.11.2023, з 14.11.1995 по 03.09.2008 (12 років 9 місяців 20 днів); г) період роботи на посаді машиніста електропоїзда КП Харківський метрополітен, що підтверджується записами №№ 12-13 у трудовій книжці позивача, довідкою Комунального підприємства Харківський метрополітен № 03-28/1039 від 02.11.2023, з 27.02.2014 по 27.10.2015 (1 рік 8 місяців);

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , щодо призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з дискреційних повноважень відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а саме обраному судом першої інстанції способу захисту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно з п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п. "а" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162 затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 року №773 внесені зміни і доповнення до списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме підпункт "а" підрозділу 1 розділу XXI "Транспорт" після позиції 1200100а-12180 доповнено позицією 1200100а-14409 такого змісту: "1200100а-14409 Машиністи електропоїздів метрополітену".

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком пільгових умовах":

а) затверджені: Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах; Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

б) визнані такими, що втратили чинність: постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 та постанова Кабінету Міністрів України від 15.11.1994 №773.

До Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, позиція Машиністи електропоїздів метрополітену" не внесена.

Разом з тим, відповідно до рішення Національної служби посередництва і примирення від 11.07.2005 №05-07-05 "Про колективний трудовий спір між машиністами електропоїздів метрополітенів України та Кабінетом Міністрів України" Кабінету Міністрів України рекомендовано виконати пункт 1 рішення примирної комісії по вирішенню колективного трудового спору між машиністами електропоїздів метрополітенів України та Кабінетом Міністрів України від 10.02.2005: "1. Задовольнити вимогу машиністів електропоїздів метрополітенів України: "відновити професію машиніст електропоїздів метрополітену в Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36".

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2006 року №276 внесено зміни до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Підрозділ "Транспортні послуги" зазначеного Списку доповнено позицією - машиністи електропоїздів (метрополітену).

Окрім того, Міністерству транспорту та зв`язку разом з Міністерством охорони здоров`я запропоновано до 01.04.2006 розробити методику проведення атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену), забезпечити проведення атестації робочих місць за умовами праці машиністів електропоїздів (метрополітену) державних підприємств "Дніпропетровський метрополітен" і "Харківський метрополітен", а разом з Київською міськдержадміністрацією - на комунальному підприємстві "Київській метрополітен" і подати Мінпраці та соціальної політики до 01.07.2006.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом №383 від 18.11.2005 року Міністерства праці та соціальної політики України, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року затверджено Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до цієї постанови Кабінету Міністрів України професія машиніст електропоїзда метрополітену не входить до вказаного Списку.

Згідно зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі по тексту Порядок № 383).

Відповідно до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Також, згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, колегія суддів зазначає, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17, від 20.01.2021 у справі №311/2865/13-а.

За обставинами справи, при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, позивач надав відповідачеві пакет необхідних документів, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 , уточнюючі довідки №03-28/1039 від 02.11.2023, №181/25-01-07 від 26.10.2023, №03-28/1040 від 02.11.2023, №29/04-14ТШ від 26.10.2023, №20/169 від 25.12.2023, накази про проведення атестації від 1994, 1997, 1999, картки умов праці машиніста електропоїзда (метрополітену) за 1994,1999, 2003, 2008, видані КП ХМ, згідно яких позивач працював повний робочий день за професією машиніст електропоїзда (метрополітену) з 10.05.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008 та з 27.02.2014 по 27.10.2015.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 склав 33 роки 6 місяців 29 днів, пільговий не зараховано. Вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем виконано усі встановлені законодавством вимоги для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки: 1) досягнення пенсійного віку 50 років дана умова позивачем виконана, що відповідачем не оспорюється; 2) наявність 25 років загального страхового стажу дана умова позивачем виконана, відповідачем не оспорюється, що страховий стаж позивача складає 33 роки 6 місяців 29 днів; 3) наявність 10 років пільгового стажу на роботах за списком № 1 за умови зайнятості протягом повного робочого дня дана умова позивачем виконана, оскільки до його пільгового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи і навчання, загальним розміром 18 років 4 місяці 22 дні: а) період навчання у Харківському технікумі залізничного транспорту з 01.09.1989 по 25.06.1993 (3 роки 9 місяців 25 днів); б) період роботи на посаді помічника машиніста електропоїзда КП Харківський метрополітен, що підтверджується записами №№ 1-2 у трудовій книжці позивача (окрім періоду, що перетинається з навчання), довідкою Комунального підприємства Харківський метрополітен № 03-28/1039, з 26.06.1993 по 02.08.1993 (1 місяць 7 днів) в) період роботи на посаді машиніста електропоїзда метрополітену КП Харківський метрополітен, що підтверджується записами №№ 4-8 у трудовій книжці позивача, довідкою Комунального підприємства Харківський метрополітен № 03-28/1039 від 02.11.2023, з 14.11.1995 по 03.09.2008 (12 років 9 місяців 20 днів); г) період роботи на посаді машиніста електропоїзда КП Харківський метрополітен, що підтверджується записами №№ 12-13 у трудовій книжці позивача, довідкою Комунального підприємства Харківський метрополітен № 03-28/1039 від 02.11.2023, з 27.02.2014 по 27.10.2015 (1 рік 8 місяців). Крім того, зайнятість позивача на даних роботах протягом повного робочого дня підтверджується довідкою КП Харківський метрополітен № 181/25.01- 07 від 26.10.2023.

Судом першої інстанції встановлено та не оскаржується відповідачем в рамках апеляційного перегляду справи, що зазначені обставини та досліджені судом документи в сукупності дають підстави для висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024, що підлягає скасуванню.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірних правовідносинах наявні обов`язкові умови для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: пільговий стаж роботи машиністом електропоїзда (метрополітену) позивача складає більше 10 років; загальний трудовий стаж становить більше 25 років та він досяг 50-річного віку.

Разом з тим, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, суд першої інстанції виходив з дискреційних повноважень відповідача.

Так, відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: «за наявності поважних причин орган вправі надати …», «у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…», «рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…» тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у даній справі, суд першої інстанції помилково вважає повноваження відповідача дискреційними, оскільки у разі скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з підстав відсутності необхідного спеціального стажу, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій щодо нарахування та виплати пенсії позивачу, із зарахуванням до спеціального стажу спірного періоду.

Так, Європейським судом з прав людини у рішенні в справі "Рисовський проти України" (№29979/04) викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

В рішенні ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява №29979/04, пункт 70).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).

Держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Також, у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії", Європейським судом з прав людини визначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, "правомірні (законні) очікування" - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

При цьому, в своєму рішенні у справі "Пайн Велі Девелопмент Лтд" та інші проти Ірландії" від 23.10.91 Європейський суд з прав людини зазначив, що "правомірні (законні) очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 21 березня 2019 року у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15 у справі №826/4418/14, яку колегія суддів враховує при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.

Позиція Європейського суду з прав людини та Верховного Суду свідчить про необхідність встановлення такого способу відновлення порушеного права, при якому можливість прийняття подальших протиправних рішень буде виключена.

Суд наголошує, що жоден інший спосіб захисту порушених прав позивача не гарантує безпосереднього поновлення його прав та практичного застосування задекларованого принципу мовчазної згоди як ефективного механізму захисту, як того вимагає принцип верховенства права.

Крім того, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24.03.1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій/рішення. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом першої інстанції визначено право позивача на зарахування до спеціального стажу період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015, а відмова в призначенні пенсії пов`язана саме з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи позивача, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до спеціального стажу період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015.

За цим, колегія суддів приймає як належні посилання апеляційної скарги позивача на те, що суд першої інстанції скасовує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0302-9/5241 від 10.01.2024, проте зобов`язує повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, не врахувавши, що в даному спорі не може йти мова про дискреційність повноважень відповідача щодо призначення пенсії, оскільки за наявності всіх передбачених законом умов, територіальний орган пенсійного фонду не має вибору між декількома альтернативними варіантами правомірного рішення, в такому випадку він зобов`язаний призначити пенсію позивачеві.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та межі апеляційного перегляду справи відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 308 КАС України з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, зарахувавши до спеціального стажу період навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015.

Щодо визначення дати, з якої позивач має бути призначена пенсія за віком на пільгових умовах, колегія суддів враховує наступне.

За п. «а» ч.1 ст.83 Закону №1788-XII пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досяг віку 50 років 25.10.2023 року, із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу звернувся 03.01.2024 року, тобто в межах зазначеного вище тримісячного строку.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком з 26.10.2023 року.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до частково неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, з частковим скасуванням рішення суду.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 по справі № 520/3467/24 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1989 по 25.06.1993; періоди роботи з 26.06.1993 по 02.08.1993, з 14.11.1995 по 03.09.2008, з 27.02.2014 по 27.10.2015.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.10.2023.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий