Справа № 940/656/24
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

30.07.2024 Провадження по справі № 2-а/940/6/24
Справа № 940/656/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30 липня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Мудрик Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Тетієві Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2262288 від 29.05.2024 року винесену поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Вигівським А.В. про притягнення його до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. та стягнути понесені ним судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 29.05.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Вигівським А.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2262288 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 425 гривень.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. 29.05.2024 року о 00 год. 40 хв. він знаходився в автомобілі Skoda Octavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був припаркований згідно вимог ПДР України по вул. Київська в м. Біла Церква, Київської області. Тобто, він фактично не керував транспортним засобом. В цей час, до нього приїхали працівники поліції, які підійшли до автомобіля та почали вимагати пред`явити посвідчення водія , реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування. Також позивач зазначив, що в момент коли працівники поліції під`їхали до його автомобіля та вимагали пред`явити документи, тривала повітряна тривога, після закінчення якої він надав працівникам поліції всі необхідні документи, але на попри це відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, позивач вважає, що жодних правопорушень він не вчиняв, оскільки він не керував транспортним засобом.

За таких обставин, позивач просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.06.2024 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від представника відповідачаДепартаменту патрульної поліції Коляди В.Г. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника, в якому він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що твердження позивача є хибними, позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, оскільки позивач 29.05.2024 року о 04 год. 24 хв. за адресою вул. Київська, 58, м. Біла Церква, Київської області, керував транспортним засобомSkoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії та не пред`явив його на вимогу працівника поліції, чим порушив п. 2.1.а, 2.4.а ПДР України. ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства повинен був мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та на вимогу поліцейського пред`явити це посвідчення. Разом з тим, на спростування тверджень позивача про те, що він не керував транспортним засобом Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , представником відповідача надано диски з відеозаписом події з боді-камери та відеореєстратора(а. с. 30-37).

На адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Неживка І.В. надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не брати до уваги в якості доказу оптичний диск DVD-R, що містить відеозапис події з боді-камери та відео реєстратора, який наданий лише суду з відзивом, оскільки відповідачем не надано копію даного диску позивачу (а. с. 38-42).

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 29.05.2024 року поліцейським 1 взводу 1 роти 1 батальйону ППП в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Вигівським А.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2262288 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП із застосуванням штрафу у розмірі 425 гривень, у якій зазначено, що 29.05.2024 року о 04 год. 22 хв. в м. Біла Церква по вул. Київська, 58, водій ОСОБА_1 здійснював рух транспортним засобом Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. п. 2.1а, 2.4.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил та пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом, позивачем на підтвердження неправомірності оскаржуваної постанови не надано жодних доказів.

Натомість, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, представником відповідача надано до суду DVD-Rдиски з відеозаписом події з боді-камери та відео реєстратора.

Судом були досліджені надані відеозаписи, з яких вбачається, зокрема на відеозаписі з диску № 3 зафіксовано, що 29.05.2024 року о 00 год. 47 хв. під час комендантської години, нарядом патрульної поліції, було помічено рух транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який при увімкненні проблискових маячків на службовому транспортному засобі працівників поліції, зміни напрямок руху та припаркувався на узбіччі дороги, водій почав вимикати габаритні вогні та, вочевидь, пересідати на заднє пасажирське сидіння. На неодноразові законні вимоги працівників поліції водій вищезазначеного транспортного засобу посвідчення водія не пред`являв, відмовлявся від його пред`явлення, поводився агресивно та вживав ненормативну лексику відносно працівників поліції. В подальшому працівниками поліції було встановлено особу водія, а саме ОСОБА_1 .

Отже, цими відеозаписами спростовуються посилання позивача на той факт, що він не керував транспортним засобом, таким чином не порушував ПДР та відповідно не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Досліджені відеозаписи, як докази, суд бере до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в порядку встановленому законом.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника позивача адвоката Неживка І.В., про те, що надані в якості доказу оптичні диски DVD-R, що містять відеозапис події з боді-камери та відео реєстратора, який наданий лише суду, не є належним доказом оскільки відповідачем не надано копію даного диску позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Відповідно до висновку зазначеного в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі № 0540/7665/18-а «відповідач надав докази на диску, тобто в електронній формі, а тому не повинен був завчасно надсилати їх позивачу.»

Отже, надані відповідачем відеозаписи є допустимими доказами у справі. Разом з тим, суд вважає оскаржувану постанову, яка надана позивачем до позову та відеозаписи надані відповідачем належними та достовірними доказами для прийняття рішення у справі.

Крім того, позивач та його представник були обізнані про наявність даних дисків з відеозаписами, та мали можливість ознайомитись з їх вмістом, у тому числі безпосередньо в суді.

Інші доводи, зазначені ОСОБА_1 у позові, суд вважає його позицією захисту з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2262288 від 29.05.2024 року винесена з дотриманням норм чинного законодавства, стягнення застосовано без порушень, в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Більш того, доказів, які мали б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачкою надано не було і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Враховуючи, що підстави для задоволення позову відсутні, тому понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покладаються на позивача.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтями 7, 9, 126, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, статтями73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В. МАНДЗЮК