Справа № 240/1484/24
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/1484/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та відмови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови солдату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у звільненні з військової служби на підставі абз. 7 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи;

- визнати протиправною відмову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з військової служби на підставі поданого рапорту від 20.11.2023;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про його звільнення за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою з інвалідністю II групи.

Заявлені позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач 1, ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі також відповідач 2, ІНФОРМАЦІЯ_7 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі також відповідач 3, ІНФОРМАЦІЯ_8 ) представниця позивача обґрунтовує тим, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи, його ріднею бабусею, яка до повноліття опікувалася його вихованням та утриманням. При цьому, зауважує, що висновками лікарсько-консультативної комісії комунального некомерційного підприємства "Центральної первинної медико-санітарної допомоги" Коростенської міської ради №677, №678 від 01.10.2023 його баба потребує постійного догляду, інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, відсутні. Пояснює, що у зв`язку із необхідністю догляду за своєю рідною бабою та з метою звільнення із військової служби, позивач звернувся із відповідним рапортом до відповідача 3, у задоволенні якого йому відмовлено, з підстав недоведення факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Ухвалою суду від 29.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

06.02.2024 від відповідача 2 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки наданий позивачем висновок лікарсько-консультативної комісії не може підтверджувати необхідності постійного догляду за хворою бабою, так як така необхідність підтверджується іншим органом.

12.02.2024 від представника відповідача 3 надійшов до суду відзив на позов, в якому заперечує заявлені позовні вимоги, із підстав ненадання позивачем висновку МСЕК, вказує, що належні документи для задоволення поданого позивачем рапорту відсутні.

20.02.2024 від представниці позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить вважати поданий відзив необґрунтованим, а доводи викладені у ньому до уваги не приймати. Вважає, що поданий позивачем до рапорту про звільнення з військової служби висновок ЛКК є належним і достатнім документом для підтвердження того, що особа потребує постійного догляду. З огляду на доводи відповідача про те, що висновок ЛКК не може бути визнаний, як документ для звільнення позивача зі служби, є помилковими. Посилання на положення постанови Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" безпідставні. Звертає увагу суду, що підстава, за якої просив звільнити позивач взагалі відсутня у Постанові №413 від 12.06.2013, а тому такі доводи необґрунтовані.

05.03.2024 від відповідача 1 надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки за результатами досліджених документів, які долучені позивачем до поданого рапорту, встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради №490 від 17.08.2011 ОСОБА_2 була призначена опікуном позивача та його брата ОСОБА_3 28.07.1999, який на момент виникнення спірних правовідносин є повнолітньою особою, що у свою чергу виключає факт відсутності інших осіб які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , мобілізований 27.04.2022 на військову службу під час дії воєнного стану до лав Збройних Сил України та проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Під час військової служби брав безпосередню участь у бойових діях для захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, виконував бойові завдання, під час яких отримав травми, внаслідок чого йому встановлена 3 група інвалідності.

20.11.2023 позивач подав рапорт на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 , в якому просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою рідною бабусею.

Як зазначає позивач, до рапорту долучив нотаріально засвідчених копій документів, зокрема: паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; військовий квиток; свідоцтво про народження; посвідчення про інвалідність; пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_2 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 06.09.2023; довідку про склад сім`ї №730 від 01.09.2023; довідку про фактичне місце проживання ОСОБА_2 ; акт сусідів від 01.09.2023; довідку №48 від 01.09.2023 про те, що ОСОБА_1 доглядає за ОСОБА_2 ; акт сусідів від 01.09.2023; довідку сер. МСЕ №002816; висновок ЛКК комунального некомерційного підприємства "Центральної первинної медико-санітарної допомоги" Коростенської міської ради №677 від 01.10.2023; висновок ЛКК комунального некомерційного підприємства "Центральної первинної медико-санітарної допомоги" Коростенської міської ради №678 від 01.10.2023; акт про встановлення факту здійснення особою догляду складеного для перетину державного кордону відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 на території Коростенської міської територіальної громади від 18.09.2023; витяг з реєстру територіальної громади від 06.09.2023.

У відповідь на рапорт, ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомив про відсутність підстав для його задоволення. Вказав, що факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, яка такого потребує не доведений.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у звільненні його з військової служби протиправними, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 2 ч.6 ст.2 Закону №2232-XII статті передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підпунктом "г" пункту 2 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, позивач призваний на військову службу під час загальної мобілізації. Під час проходження військової служби, ОСОБА_1 подав до відповідача 3 рапорт про звільнення з підстав передбачених п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону №2232-XII. До рапорту долучив ряд підтверджуючих документів. За результатами вивчення поданих документів, в тому числі сімейного стану позивача, йому відмовлено у зв`язку із недоведенням факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Тобто, дані спірні правовідносини виникли з приводу наявності/відсутності підстав для звільнення позивача, призваного по мобілізації, з військової служби під час дії воєнного стану.

Щодо недоведення факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за членом сім`ї, який такого потребує, суд вказує наступне.

Абз.14 пп. 3 п.12 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин та у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

З аналізу викладеної норми, слідує висновок, що обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовця, на підставі вказаної норми, є відсутність інших працездатних осіб, які за законом зобов`язані утримувати таких осіб.

Слід відмітити, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби у разі наявності у нього необхідності здійснювати догляд за особою з інвалідністю ІІ групи та відсутності інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати таких осіб.

У той час, факт здійснення такого догляду за ОСОБА_2 саме позивачем, до призову на військову службу за мобілізацією, доданими доказами наявними в матеріалах справи, не підтверджено.

Окрім того, суд вважає за необхідне наголосити, що поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Водночас, за висновком ЛКК №678 від 01.09.2023 позивач, який є інвалідом ІІІ групи, може надавати соціальні послуги лише протягом одного року, висновок дійсний лише до 01.09.2024.

Разом з тим, матеріали справи містять акт Коростенської міської територіальної громади №46 від 18.09.2023, у якому вказано, що позивач проживає та здійснює догляд за своєю бабою ОСОБА_2 , однак на дату складення і станом на сьогодні позивач проходить військову службу, а тому таку інформацію суд не приймає до уваги, вважає таку недостовірною.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідно до витягів з рішень виконавчого комітету Коростенської міської ради №488 від 17.08.2011 та №490 від 17.08.2011 позивач та його рідний брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , набули статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Піклувальником, на той час неповнолітніх осіб, призначено їх бабу - ОСОБА_2 .

З метою визначення наявності/відсутності підстав для звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами, військовослужбовця солдата ОСОБА_1 , комісієм ІНФОРМАЦІЯ_12 здійснено вивчення сімейного стану позивача, за результатами якого складено акт про відсутність підстав для звільнення. Такий висновок затверджено тво начальниками ІНФОРМАЦІЯ_12 та ІНФОРМАЦІЯ_13 .

За висновками відповідачів, наявність повнолітнього рідного брата позивача - ОСОБА_3 , опікуном якого до повноліття була ОСОБА_2 , виключає можливість звільнення з військової служби позивача на підставі абз.14 пп. 3 п.12 ст.26 Закону №2232-XII.

Таким чином, позивач не є єдиною особою, що може здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Суд погоджується з такими твердженням відповідача, та вважає, що серед документів, долучених до рапорту відсутні підстави для звільнення позивача з лав Збройних Сил України через сімейні обставини.

Щодо допустимості висновків ЛКК про необхідність постійного стороннього догляду та надання соціальних послуг, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як на підставу необхідного постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 посилається на копію висновку №677 від 01.09.2023 щодо необхідного постійного стороннього догляду та висновку ЛКК №678 від 01.09.2023 щодо підтвердження того, що ОСОБА_1 може надавати соціальні послуги, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 (далі - Положення).

Підпунктом 1 п.11 цього Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ №189 від 09.04.2008, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, яка прийнята в тому числі відповідно до ст.26 Закону №2232-XII, затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Постанова №413).

Абзацом 5 Постанови №413 визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить про те, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини (необхідність постійного догляду за членом сім`ї) мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Крім того, примітки зазначеною у Постанові №413 визначено, що членами сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу є особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.

При цьому, як свідчать матеріали справи, позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, який би міг підтвердити необхідність постійного догляду за батьком, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача у даних спірних правовідносинах.

Окрім цього, суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що при вирішенні спірних правовідносин підлягають застосуванню лише норми Закону №2232-XIІ, а не положення Постанови №413, яка суперечить нормам Закону №2232-XIІ, так як у даному випадку відсутня суперечність правових норм, оскільки нормативно-правові приписи Постанови №413 не суперечать Закону №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи Постанови №413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною може бути підтверджено висновком ЛКК.

Враховуючи викладене, долучений позивачем до поданого рапорту про звільнення висновок ЛКК щодо необхідного постійного стороннього догляду №677 від 01.09.2023 не може бути визнано документом, який передбачений чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, так як такий висновок, видано саме комісією, що може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно осіб, які не досягли 18 років.

За наведеного, суд зауважує, що долучений позивачем до рапорту висновок ЛКК, не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа (МСЕК).

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявними у матеріалах справи доказами, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою бабусею.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 ) про визнання протиправними дій та відмови, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 29 липня 2024 р.