Справа № 160/11783/24
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військовій частині НОМЕР_1 , у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1
щодо ненарахування та невиплати мені, ОСОБА_1 , середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - не виплати грошового забезпечення із врахуванням, вірного прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 23.05.2023 року по 02.04.2024 року.
13.05.2024 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, згідно положень ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 13.05.2024 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- звернення позивача із вимогою щодо виплати йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 23.05.2023 року по 02.04.2024 року;
- листи/відмови/рішення, тощо на звернення позивача;
- всі наявні докази щодо суті спору.
21.05.2024 року відповідачам через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 05.06.2024 року витребувано у Військовій частині НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії таких документів, зокрема:
- довідку про грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці, що передують місяцю виключенню зі списків особового складу позивачу, зокрема березень-квітень 2023 року (із зазначенням складових, визначенням середньоденний розміру грошового забезпечення, тощо);
- всі наявні докази щодо суті цього спору.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії:
- довідку про грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці, що передують місяцю виключенню зі списків особового складу позивачу, зокрема березень-квітень 2023 року (із зазначенням складових, визначенням середньоденний розміру грошового забезпечення, тощо);
- всі наявні докази щодо суті цього спору.
15.07.2024 року відповідачем подано до суду заяву на виконання ухвали суду. Долучені додаткові докази по справі.
16.07.2024 року третя особа подали письмові пояснення по справі.
16.07.2024 року третя особа долучили додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 30.07.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок при звільненні 02.04.2024 року, виплативши належне позивачу грошове забезпечення в сумі 178065,17 гривень.
Проте відповідачем не виплачено позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.05.2023 року по 02.04.2024 року.
У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Військова частина звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
У день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 23.05.2023, спору щодо виплати або не виплати йому індексації грошового забезпечення не було.
Рішення суду у цій справі, постановлене на користь ОСОБА_1 , набрало законної сили після апеляційного перегляду 07.02.2024 року, та виконане 02.04.2024. Тобто, спірною сума стала з моменту звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою про виплату недоплаченого грошового забезпечення.

Обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму, виник у відповідача з моменту набрання судовим рішенням законної сили 07.02.2024 року, з цього моменту сума заборгованості по розрахунку перед ОСОБА_1 перестала бути спірною, стала не оспорюванню сумою належною до виплати.

Вказують, що як свідчать данні ЄСІТС, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі №160/23298/23 надійшла у ЄСІТС 07.02.2024 року.

16.02.2024 року Військова частина НОМЕР_1 , виконуючи вимоги п.3.2 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №744 від 30.12.2016 року, направила клопотання у Командування Десантно-штурмових військ ЗС України про неоскарження судових рішень у справі № 160/23298/23, що є обов`язковою передумовою для виділення розпорядником бюджетних коштів для виконання судових рішень у справі шляхом проведення платежів на користь ОСОБА_1 .

Виплату коштів здійснено по їх отриманню від розпорядника. Військова частина НОМЕР_1 , маючи статус одержувача бюджетних коштів, передбаченого п.38) ст.2 Бюджетного кодексу України, не має повноважень для використання коштів, які отримані від розпорядника і перебувають у нашому розпорядженні, - не за призначенням.

Вказують, що у Військової частини НОМЕР_1 немає вільних ресурсів для негайного і самостійного виконання рішення суду, а заходи для їх отримання нами вжито повно і своєчасно.

ІV. ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Просять в суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Також вказали про те, що відповідно до абзаців 1-3 пункту 1, пункту 2 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 року № 730) Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, а також в умовах воєнного стану.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Міноборони у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка уповноважена приймати рішення щодо виплати останньому грошового забезпечення.

З вище зазначеного вбачається, що Позивач не проходить військову службу в апараті Міністерства оборони України, не був зарахований до списків військовослужбовців апарату Міністерства оборони України.

Таким чином, стосовно проходження служби, видання документів відносно військовослужбовця, виплата грошового забезпечення покладено та приймаються саме військовою частиною, яка є юридичною особою

V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 01.03.2022р. по 23.05.2023р. проходив військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з витягу з наказу від 23.05.2023р. №103 солдата ОСОБА_1 з 23.05.2023р. виключено із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1

14.06.2023р. позивач звернувся до відповідача із вимогою перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період служби з 01.03.2022 року по 23.05.2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Листом від 06.07.2023р. за 691/3785 відповідачем повідомлено позивача, що пункт 4 постанови КМУ №704 встановлює, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовці, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Не погодившись з такою бездіяльністю/діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року, яке набрало законної сили, по справі №160/23298/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 )до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , і.к. НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не перерахування та не виплатити ОСОБА_1 , з 03.03.2022 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати підвищення) та премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії за особистий внесок у загальні результати служби, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням індексації грошового забезпечення, не перерахунку у зв`язку з цим усіх отриманих виплат під час проходження військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.03.2022 року по 19.05.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» а також зробити перерахунок процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії за особистий внесок у загальні результати служби, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням індексації грошового забезпечення, та зробити перерахунок у зв`язку з цим усіх інших отриманих виплат під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 року по справі № 160/23298/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року в справі №160/23298/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.

02.04.2024 року позивачеві, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року по справі №160/23298/23 було перераховано - 178 065,17 гривень.

Вказані обставини слугували для звернення до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, при звільненні з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

VІІ. ОЦІНКА СУДУ

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року, яке набрало законної сили, по справі №160/23298/23 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не перерахування та не виплатити ОСОБА_1 , з 03.03.2022 року по 19.05.2023 року грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати підвищення) та премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії за особистий внесок у загальні результати служби, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням індексації грошового забезпечення, не перерахунку у зв`язку з цим усіх отриманих виплат під час проходження військової служби та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 03.03.2022 року по 19.05.2023 року грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року та на 01.01.2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» а також зробити перерахунок процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, одноразової грошової допомоги при звільненні, премії за особистий внесок у загальні результати служби, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової компенсації за невикористану основну та додаткову відпустку, з урахуванням виплачених сум та з урахуванням індексації грошового забезпечення, та зробити перерахунок у зв`язку з цим усіх інших отриманих виплат під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2024 року по справі № 160/23298/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року в справі №160/23298/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.

02.04.2024 року позивачеві, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року по справі №160/23298/23 було перераховано - 178 065,17 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (остаточний розрахунок 18.08.2021), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, роботодавець несе обов`язок перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні. Такий обов`язок припиняється проведенням фактичного розрахунку та саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку зі сторони роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Також суд зазначає, що остаточний розрахунок мав бути проведений з позивачем 23.05.2023 року (дата наказу про звільнення позивача з військової служби) натомість належне до виплати грошове забезпечення у сумі 178 065,17 грн. було виплачено лише 02.04.2024 року.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно його права на стягнення сум середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таким чином, не проведення з вини Військової частини НОМЕР_1 виплати грошового забезпечення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Так, суд установив, що 23.05.2023 року є днем звільнення позивача, тому першим днем затримки розрахунку є 24.05.2023 року.

Щодо кінцевого строку проведення розрахунку, суд встановив, що такий проведено 02.04.2024 року, тому останнім днем затримки виплати є 01.04.2024 року.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 24.05.2023 по 01.04.2024 року (включно) складає 313 днів.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Так, обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, до матеріалів справи надано копію довідки від 15.07.2024 року №160/11783-1, яка видана на ім`я позивача.

Згідно з цією довідкою, грошове забезпечення позивача складає:

За березень 2023 року 24879,15 грн; за квітень 2023 року 24879,15 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивача становить 815,71 грн. ((24879,15 грн + 24879,15 грн = 27588,70 грн) / 61 день (березень, квітень 2024 року, два останні місяці роботи перед звільненням) = 815,71 грн).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 255 317,23 грн (815,71 грн х 313 днів затримки).

Проте суд зазначає, що до цих правовідносин слід застосовувати принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки компенсації за непроведену індексацію в порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 178065,17 грн / 255 317,23 грн (сума виплаченого грошового забезпечення на виконання рішення суду/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 69,74%.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням істотності частки 69,74% складає: 815,71 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 69,74% = 568,88 грн.; 568,88 грн х 313 (кількість робочих днів затримки розрахунку, які підлягають відшкодуванню) = 178 059,44 гривень.

Застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 сформульована правова позиція щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у сумі 178 059,44 грн.

Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, суд виходить за межі позовних вимог та стягує з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням положень ст.117 КЗпП України.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява у цій справі підлягає частковому задоволенню.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військовій частині НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військовій частині НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 24.05.2023 року по 01.04.2024 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 24.05.2023 року по 01.04.2024 року в сумі 178 059,44 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 908,40 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач : Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 30.07.2024 року.

Суддя В.В. Ільков