Справа № 380/19674/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/19674/23 пров. № А/857/12822/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 380/19674/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїХома О.П.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Відокремленого підрозділу Державної податкової служби Головного управління ДПС у Львівській області від 01.05.2023 №0-1350.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 380/19674/23 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що є власником нежитлових приміщень під літ. Ш-1, загальною площею 978,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі укладених ним договорів оренди, лише частина нежитлових приміщень, загальною площею 212,2 кв. м, за вказаною адресою здаються ним в оренду. Оскільки лише певна частина об`єкту нерухомого майна здається в оренду, то визначена відповідачем у податковому повідомленні-рішенні від 01.05.2023 №0-1350 сума податкових зобов`язань на всю площу цього об`єкту, є безпідставною та необґрунтованою. Тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню. При цьому, позивач вказав, що більша частина нерухомого майна використовується ним самостійно для виробництва продукції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом фактичні обставини справи дають підстави стверджувати про обґрунтованість та правомірність прийнятого контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 01.05.2023 №0-1350, позаяк доводи позивача про те, що належний йому об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №211474611 від 04.06.2020 ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень під літ. Ш-1, загальною площею 978,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та ТзОВ ВКП Антарес (орендар) укладено договір оренди офісних приміщень №30/12/21-1 від 30.12.2021, відповідно до якого орендар зобов`язується прийняти в строкове користування офісні приміщення і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до пункту 1.1. договору об`єкт, що орендується належить орендодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитових приміщень №5714 від 25.07.2005.

Відповідно до пункту договору 1.2.2 площа оренди становить 150,2 м кв.

Між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та ТзОВ МЕТАЛ ХОЛДІНГ ТРЕЙД укладено договори оренди офісних приміщень №03/14/18 від 30.08.2019 та №08/01/22 від 29.07.2022, відповідно до яких орендар зобов`язується прийняти в строкове користування офісні приміщення і зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату.

Відповідно до пункту 1.1. договорів об`єкт, що орендується належить Орендодавцю на праві власності на підставі: Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №5714 від 25.07.2005.

Відповідно до пункту 1.2.2 обох договорів площа оренди становить 62 м кв.

ГУ ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.05.2023 №0-1350, яким визначено зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, (податковий період 2022 рік) в сумі 95 413 грн 50 к.

Податкове повідомлення-рішення від 01.05.2023 №0-1350 є предметом оскарження у справі з підстав протиправності.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 статті 266 Податкового кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 Податкового кодексу. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Відповідно до підпункту 265.7.1 пункту 265.7 статті 265 Податкового кодексу обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 265.7.1 пункту 265.7 статті 265 Податкового кодексу та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Якщо сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання. У разі отримання податкового повідомлення-рішення після встановленого строку платник не звільняється від обов`язку сплати податку.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1, пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень під літ. Ш-1, загальною площею 978,6 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , частину з яких, загальною площею 212,2 кв. м, він здає в оренду на підставі договорів оренди офісних приміщень №30/12/21-1 від 30.12.2021, №03/14/18 від 30.08.2019 та №08/01/22 від 29.07.2022.

Як слідує з податкового повідомлення-рішення №0-1350 від 01.05.2023, позивачу нараховано суму податкових зобов`язань в розмірі 95 413 грн 50 к. по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами на площу об`єкта 978,6 кв. м.

За даними експлікації нежитлових приміщень, які перебувають у власності позивача за адресою: АДРЕСА_1 складського приміщення становить 766,4 м.кв., решта площі займають допоміжні та офісні приміщення 212,2 м.кв.

За даними Національного класифікатора України будівель і спору НК 018:2023, затвердженого Наказом Міністерства економіки України, об`єкт нерухомого майна промислові будівлі (код 125 назви класифікації) включають складські приміщення.

З матеріалів справи убачається, що в період 2022 року позивачем було здано в оренду частину об`єкту нерухомого майна, загальною площею 212,2 кв. м, а зокрема офісні та допоміжні приміщення площею 212,2 м.кв. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Стосовно ж решти складського приміщення площею 766,40 м.кв., то як слідує з матеріалів справи позивач стверджує про власне використання вказаного приміщення у своїй господарській діяльності з виробництва будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій.

Колегією суддів установлено, що з 19.05.2005 року зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності за видом економічної діяльності 25.11 виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій.

За даними долучених до матеріалів справи договорів виконання робіт, рахунків фактур, актів приймання передачі позивачем у період 2022 року провадилася діяльність з виготовлення металевих каркасів для сходів, поручнів перехідної площадки кранової, металевих конструкцій секцій щогли за замовленням ТОВ «Тріабуд», ПП «Віксан і К», ФОП ОСОБА_2 .

Відповідно до підпункту є) пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу не є об`єктами оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу Промислові та складські будівлі (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналіз вказаної норми дає підстави стверджувати, що не підлягають оподаткуванню промислові та складські будівлі у разі дотримання двох умов: 1) ці будівлі використовуються суб`єктом господарювання за призначенням у своїй господарський діяльності та 2) не здаються власником в оренду, лізинг, позичку.

З огляду на фактичні обставини справи зібраними доказами підтверджується, що належне позивачу складське приміщення належить до будівель промисловості (код 125 назви класифікації), в оренді впродовж 2022 року не перебувало та використовувалося позивачем для провадження власної господарській діяльності за кодом діяльності виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, діяльність яких класифікується у секціях B КВЕД ДК 009:2010.

Як наслідок на об`єкт нерухомого майна, належний позивачу (складське приміщення площею 766,40 м.кв) поширюється пільга, передбачена підпунктом є) пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу.

З оскаржуваного податкового повідомлення рішення убачається, що податкові зобов`язання у розмірі 95 413 грн 50 к. по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за площу нерухомого майна 978,6 кв. м., а відтак податкове зобов`язання за один кв.м вказаного нерухомого майна становить 97,50 грн. Розрахунок: 95413,50 грн /978,60 м.кв.

За приведених обставин, позивачу протиправно визначено податковим повідомленням-рішенням №0-1350 від 01.05.2023 року податкове зобов`язання у розмірі 75699 грн по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на площу складського приміщення 776, 40 кв. м., яка перебуває у власності позивача та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стосовно ж площі вказаного об`єкта нерухомого майна, яке складається з офісних та допоміжних приміщень, яке перебувало в період 2022 року в оренді площею 212,2 кв. м, то на вказане майно пільга, передбачена підпунктом є) пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу не застосовується.

Відтак, відповідачем правомірно винесено податкове повідомлення-рішення №0-1350 від 01.05.2023 у частині визначення податкового зобов`язання у розмірі 19714,50 грн по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, на площу 212,2 кв. м. офісного та допоміжного приміщення, яка перебуває у власності позивача та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та яка у період 2022 року перебувала в оренді.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про часткове задоволення адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді сплати судового збору у розмірі 2890,40 грн, з якого: 1073, 60 грн. при поданні позовної заяви до суду першої інстанції та 1816,80 грн при поданні апеляційної скарги.

З урахуванням обставин, щодо часткового задоволення позову в обсязі 79,34% від загального обсягу майнової вимоги, суд присуджує на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2293,24 грн, що складає 79,34% від загальної суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року у справі № 380/19674/23 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Відокремленого підрозділу Державної податкової служби Головного управління ДПС у Львівській області №0-1350 від 01.05.2023 у частині визначення податкового зобов`язання у розмірі 75699 грн по податку на нерухоме майно (відмінне від земельної ділянки) на площу складського приміщення 776, 40 кв. м., яка перебуває у власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетного фінансування Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79026, код ЄДРПОУ ВП 43968090) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2293,24 грн (дві тисячі двісті дев`яносто три грн 24 коп).

У задоволенні решти вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос