Справа № 160/13166/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Криворізької північної окружної прокуратури (далі позивач) до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Глеюватської сільської ради, яка полягає у не проведенні державної реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди: трубчасті переїзди ПКО+29 та ПК1+80, спостережні свердловини ПК3+32 та ПК8+71, закрита колекторно-дренажна мережа протяжністю 0,9 км та відкритий дренажно-відвідний канал протяжністю 0,332 км, що розташовані у с. Калинівка Криворізького району Дніпропетровської області;
- зобов`язати Глеюватську сільську раду вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди: трубчасті переїзди ПКО+29 та ПК1+80, спостережні свердловини ПК3+32 та ПК8+71, закрита колекторно-дренажна мережа протяжністю 0,9 км та відкритий дренажно-відвідний канал протяжністю 0,332 км, що розташовані у с. Калинівка Криворізького району Дніпропетровської області.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо державної реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна. Позивач зазначає, що відповідне майно перебуває на балансі відповідача, однак останній не вчиняє необхідних дій для реєстрації таких прав у встановленому законодавством порядку.
07 червня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшла довідка від 07.06.2024 року №1093/0/2-24. У довідці зазначено, що згідно рішення Червоненської сільської ради від 30.12.2011 року №108-VIII/VI-ср. майно, щодо якого заявлено позовні вимоги (далі Об`єкти гідротехнічних споруд), прийнято на баланс сільської ради. Червоненська сільська рада з 09.12.2020 року втратила повноваження та реорганізована шляхом приєднання до Глеюватської сільської ради (рішення Глеюватської сільської ради від 09.12.2020 року №19-І/VII, внаслідок чого на підставі передавального акту до відповідача перейшли повноваження щодо управління та розпорядження майном Червоненської сільської ради, зокрема, на спірні об`єкти. На теперішній час ці об`єкти перебувають на балансі відповідача під єдиним інвентарним номером 101350001. Реєстрація прав власності на такі об`єкти не здійснена, до державного реєстратора з вказаного приводу не звертались.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, копію ухвали та позовну заяву з додатками отримав завчасно, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора Криворізької північної окружної прокуратури про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням «Про взяття на баланс завершеного будівництвом об`єкту «Захист від підтоплення с. Калініна Криворізького району» від 30.12.2011 року №108-VIII-VIср Червоненська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області взяла на баланс Об`єкти гідротехнічних споруд.

Відповідно до рішення відповідача від 09.12.2020 року №19-I/VIII розпочато процедуру реорганізації Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області шляхом приєднання до Глеюватської сільської ради. Згідно п. 2 цього рішення відповідач є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Червоненської сільської ради.

Згідно передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів Червоненської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області () до правонаступника шляхом приєднання до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області () відповідачу передано, зокрема, Об`єкти гідротехнічних споруд.

Позивач звернувся до відповідача листом від 25.03.2024 року №58-2470ВИХ-24, яким просив повідомити чи звертався відповідач до уповноважених органів для реєстрації права власності на Об`єкти гідротехнічних споруд у встановленому законодавством порядку.

Листом від 11.04.2024 року №739/0/2-24 відповідач повідомив позивачу, що таке майно перебуває у нього на балансі, реєстрація прав власності не здійснена, до державного реєстратора із вказаного приводу не звертались.

Позивач звернувся до відповідача листом від 22.04.2024 року №58/3277ВИХ-24 яким просив повідомити чи звертався відповідач до державного реєстратора щодо реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна.

Листом від 29.04.2024 року №5676-24 відповідач повідомив позивачу, що таке майно перебуває у нього на балансі, реєстрація прав власності не здійснена, до державного реєстратора із вказаного приводу не звертались.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною та в зв`язку з наявністю підстав для представництва інтересів держави в суді, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо наявності підстав для звернення прокурора з цим позовом.

Згідно п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (далі Закон №1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частиною четвертою ст. 23 Закону №1697-VII встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

За п. 1, 4 ч. 6 ст. 23 Закону №1697-VII під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням), брати участь у розгляді справи.

В цій справі прокурор обґрунтовував наявність підстав для звернення до суду тим, що законодавством визначено необхідність державної реєстрації споруд та їх частин, при цьому така реєстрація проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Однак відповідач дотепер право власності не зареєстрував, хоча такий обов`язок покладено саме на нього як особу, яка уповноважена управліти комунальним майном. В свою чергу без такої реєстрації не можливо в повній мірі реалізовувати функції власника, здійснювати заходи захисту прав, в разі яких порушення, також існує ризик вибуття майна із власності територіальної громади.

Оскільки відповідні повноваження наявні лише у відповідача, однак формою його поведінки є бездіяльність, щодо якої і заявлено позовні вимоги, позивач вважав наявними підстави для здійснення захисту публічного інтересу шляхом подання цього позову.

З цього приводу суд зазначає наступне.

У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» навів мотиви, згідно з якими інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Висловлене цим Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, застосованого у статті 23 Закону № 1697-VII.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави. З наведеного констатується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави охоплює, у тому числі, й захист інтересів громади.

Виходячи з таких критеріїв, у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє (бездіє) або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, саме прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії (бездіяльність), що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Касаційного адміністративного суду від 25.06.2024 року у справі №120/15846/23.

Слід зауважити, що в даній справі особливістю є те, що на захист публічного інтересу позов подано саме до суб`єкта владних повноважень, який мав би сам діяти відповідним чином. Тобто, протиправна поведінка щодо публічного інтересу допущена шляхом бездіяльності відповідного уповноваженого суб`єкта, в зв`язку з чим позов подано прокурором не замість нього, а до нього (до такого органу).

Так, частинами першою-другою ст. 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

При цьому згідно ч. 1, 2 ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав;

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав, відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV встановлено, що Державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості, речові права на нерухоме майно, похідні від права власності.

Частинами першою, третьою ст. 5 Закону №1952-IV визначено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закон №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч. 1, 2 4, 5, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Суд визнає належним викладене прокурором обґрунтування для представництва інтересів держави в суді шляхом подання цього позову, оскільки державна реєстрація речових прав на Об`єкти гідротехнічних споруд є вимогою законодавства. Отже, порушеним публічним інтересом є саме той публічний інтерес, заради якого і запроваджено відповідне правове регулювання правова визначеність учасників суспільних відносин, забезпечення публічності, сприяння реалізації та використанню наявних речових прав і тд.

Також суд, враховуючи вже зроблене зауваження щодо суб`єктного складу учасників справи, констатує, що цей позов вірно подано в інтересах держави (фактично мешканців територіальної громади) до відповідача, який має виключні повноваження та мав би сам вчинити відповідні дії щодо реєстрації речових прав, однак через його пасивну поведінку захист публічного інтересу здійснюється шляхом спонукання відповідача як уповноваженого суб`єкта вчинити дії, які він має вчиняти згідно законодавства.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Досліджуючи публічний інтерес, за захистом якого прокурор звернувся з цим позовом, судом констатовано, що відповідні речові права мали б бути зареєстровані, при цьому такі дії мали б бути вчинені саме відповідачем.

Отже, перевірці підлягає саме правомірність такої поведінки відповідача.

Відповідачем відзиву на позов не подано, у наданій до суду довідці від 07.06.2024 року відповідач констатував, що майно перебуває у нього на балансі, однак дій щодо його реєстрації відповідач не вчиняє.

Тобто, відповідачем не наведено жодних доводів на підтвердження того, що існували обставини, які б унеможливлювали вчинення дій, щодо яких подано цей позов. Фактично, це свідчить про визнання відповідачем своєї бездіяльності.

Оцінюючи правомірність такої поведінки суд повторює попередній висновок про те, що речові права підлягають державній реєстрації та мали б бути зареєстровані саме відповідачем. Обставини цієї справи дають підстави для висновку про те, що така бездіяльність, враховуючи її тривалість та безпідставність, набуває характеру протиправної.

Так, в цій справі в цілому відсутнє будь-яке обґрунтування поведінки відповідача, його не наведено самим відповідачем та не встановлено судом в ході судового розгляду. При цьому судом встановлено, що Об`єкти гідротехнічних споруд тривалий час перебувають на балансі відповідача, однак речові права на них не зареєстровані. Отже, така бездіяльність є протиправною.

За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки позивач не надав доказів понесення судових витрат пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Криворізької північної окружної прокуратури (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, буд. 3, ) до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (53001, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Шевченка, буд. 65, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Глеюватської сільської ради, яка полягає у не проведенні державної реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди: трубчасті переїзди ПКО+29 та ПК1+80, спостережні свердловини ПК3+32 та ПК8+71, закрита колекторно-дренажна мережа протяжністю 0,9 км та відкритий дренажно-відвідний канал протяжністю 0,332 км, що розташовані у с. Калинівка Криворізького району Дніпропетровської області;

Зобов`язати Глеюватську сільську раду вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна гідротехнічні споруди: трубчасті переїзди ПКО+29 та ПК1+80, спостережні свердловини ПК3+32 та ПК8+71, закрита колекторно-дренажна мережа протяжністю 0,9 км та відкритий дренажно-відвідний канал протяжністю 0,332 км, що розташовані у с. Калинівка Криворізького району Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко