Справа № 173/1766/24
Суддя: Петрюк Т. М.
Дата ухвалення: 2024-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №173/1766/24
Провадження №2-а/173/14/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

У складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

при секретареві Салтиковій С.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в за правилами спрощеного позовного провадження в місті Верхньодніпровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача, адвокат Шишкін Віталій Миколайович до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до відповідача, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи на 17.06.2024 року.

17.06.2024 року розгляд справи відкладений на 22.07.2024 року в зв`язку з відсутністю даних про повідомлення відповідача.

28.06.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

15.07.2024 року позивачем подані заперечення на відзив.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить скасувати постанову інспектора 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії ЕНА № 2238807 від 26.05.2024 року про накладення а адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху за ч. 1 ст. 122 КУпАП в виді штрафу в сумі 340 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 26.05.2024 року близько 09.30 год, він здійснював керування транспортним засобом, автомобілем MERCEDES-BENZ GLC 2200 державний номер НОМЕР_1 на дорозі М30. Проїхавши селище Війтівці Хмельницької області його зупинили інспектори патрульної поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області. він був звинувачений у тому, що у межах населеного пункту Війтівці здійснював рух зі швидкістю 78 км/год, що є перевищенням дозволеної швидкості у населених пунктах на 28 км/год, чим припустився порушення п.12.4 Правил дорожнього руху України.

Швидкість руху було зафіксовано за допомогою приладу «Тru САМ» 008385

Інспектором 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії ЕНА №2238807 про накладення на мене адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху за ст. 122 ч. 1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Він не згоден з притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки по населеному пункту Війтівці він рухався з швидкістю приблизно 50-60 км/год, що не підпадає під умови притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до Правил дорожнього руху України (примітка до знаку 5.50), дорожній знак 5,50 «Кінець населеного пункту» встановлюється на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

У населеному пункті Війтівці на межі забудови знаку 5.50 встановлено не було.

Залишивши за собою межу забудови і не побачивши перед собою дорожнього знаку 5.50 він збільшив швидкість руху автомобіля. Поза межами забудови з обох боків уздовж дороги простягнулася полоса зелених насаджень.

Його було зупинено приблизно через 200 метрів поза межею забудови. Але і від міста моєї зупинки до дорожнього знаку 5.50 було ще приблизно 150-200 метрів.

Він зауважував інспекторам патрульної поліції, що встановлення дорожнього знаку 5.50 на значній відставні від межі забудови носить провокативний характер і збільшення ним швидкості руху поза межами забудови не є порушенням правил дорожнього руху. Але його пояснення не вплинули на рішення інспекторів і постанову було винесено.

Він вважає, що встановлення дорожнього знаку 5,50 на значній відстані від межі забудови створює штучні умови для протиправного притягнення водіїв до адміністративної відповідальності.

Під час спілкування з інспекторами патрульної поліції він зробив відеозйомку зі свого смартфона, з якої вбачається відсутність будь-якої забудови.

Також він вважає, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- І відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху.

Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.

Контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофІксації (дорожній знак 5.76), оскільки вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", згідно з якою інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відео техніку, що здійснює фіксацію, повинна бути розміщена на видному місці.

Крім того він не був ознайомлений із правами

Тому вважає, що існують підстави для скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи.

Відповідачем наданий відзив на адміністративний позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. 26.05.2024 року під час несення служби на автодорозі М-30 «Стрий-Ізварине» 215 км. В населеному пункті смт. Війтівці близько 9.27 год. екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI серійний номер 008385 та бодікамера 475989 було виявлено порушення ПДР водієм транспортного засобу Меседес Бенз д.н.з НОМЕР_2 , я кий рухався зі швидкістю 78 км/год перевищуючи встановлене обмеження руху на 28 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України.

Лазерний вимірювач швидкості здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Даний пристрій сертифікований та може використовуватись у ручному режимі, що прямо передбачено Інструкцією з експлуатації виробу і свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, а також самою конструкцією приладу. При притягненні позивача до адміністративної відповідальності не був порушений порядок притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому якщо постанова вручається на місці вчинення правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення не передбачено. В матеріалах справи є фотознімок на якому зафіксовано, що автомобіль рухався зі швидкістю 78 км/год, також зазначено місце фіксації правопорушення. Таким чино порушень при притягнені позивача до адміністративної відповідальності не було.

Згідно відповіді на відзив позивач посилається на неправомірність вимірювання швидкості приладом TruCam. Неправильності розташування дорожнього знаку, що визначає межі населеного пункту, та на те, що він рухався за межами населеного пункту з дозволеною швидкістю.

Згідно ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить їх захистити.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений даною статтею Кодексу адміністративного судочинства

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, що виникає у сфері публічно-правових правовідносин, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 26.05.2024 року серії ЕНА № 2238807 позивача було притягнено до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340.00 грн., що підтверджується копією постанови.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 26.05.2024 року о 09:27:29 годині в смт. Війтівці, дорога АД М 30 215 км. Стрий Ізварине, водій керував в населеному пункті А/Д 30 СТРИЙ-ІЗВАРЕНЕ 216 км смт. Війтівці здійснював рух зі швидкістю 78 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год чим перевищив дозволену швидкість на 28 км., щл зафіксовано приладом TruCam008385. Відео з бодікамери 475989, чим порушив п. 12.4 ПДР Порушення швид. Режиму в населених пунктах , чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП

До позивача застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340.00 грн.

Відповідно до п.12.4 Правил дорожнього руху - У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Таким чином ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про дорожній рух

Пунктом 11 частини 1 ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію» визначено, що Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормою ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності дійсно можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

При цьому, виходячи із закріпленого в ч.4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Згідно з ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування.

Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивачем не заперечується факт, що він рухався зі швидкістю більше 50 км/год. Проте заперечується факт, що він рухався в межах населеного пункту, також позивач посилається на неправомірність виміру швидкості приладом TruCam та неправильність його показників, і установки. Також порушення порядку притягнення до адміністративної відповідальності.

З наданих сторонами відеозаписів вбачається, що позивач вимагав складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, та посилається на його відсутність як на порушення притягнення його до відповідальності

Проте, слід зазначити, що положеннями КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно ч.4 ст,258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ч.6 ст.258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно ч.4 ст.285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Дані дії були виконані відповідачем і порушень щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності судом з приводу не складання протоколу про адміністративне правопорушення, не виявлено.

Посилання позивача, що він не мав де написати свої зауваження, суд вважає безпідставними, оскільки, як вже зазначено вище законодавством не передбачено за даних умов складання протоколу про адміністративне правопорушення, а подавши до суду даний адміністративний позов позивач виклав свої зауваження, в тому числі і з приводу дотримання порядку про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно поданого позивачем адміністративного позову, одними із основних доводів позивача фактично є неправомірність використання патрульними поліцейськими цього лазерного вимірювача швидкості руху «TruCAM» LTI 20/20 (серійний номер ТС008385) та, як наслідок, відсутність інших доказів того, що він, рухаючись на власному транспортному засобі, перевищив допустиму швидкість руху - 50 км/год.

Так, як чітко встановлено п.12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до приписів п.12.6 ПДР України, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, що позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год, а іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

При цьому, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п.12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або ж на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. «и» п.30.3 ПДР України (п.12.9 цих же Правил).

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Як передбачено ст.31 цього ж Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається зі змісту ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг та будівель автоматичну фото- і відеотехніку, використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Так, «TruCAM» - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення встановленого швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак. При цьому, «TruCAM» автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, а також розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів та мотоциклів.

Правильність використання приладу лазерного вимірювання швидкості «TruCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС 008385, виробництва «Laser Technology Inc.», США, підтверджується наявністю свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за №22-01/29285, виданого 18.11.2023р. ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якого, даний засіб є придатним до застосування. Визначений діапазон вимірювання швидкості від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год ± 1% в діапазоні від 2011 км/год до 320 км/год.

Придатність до застосування даного засобу вимірювальної техніки фактично і не оспорюється позивачем.

У свою чергу, свідоцтво про повірку № 22-01/29285, видане 18.11.2023р. чинне на момент фіксації правопорушення (26.05.2024р.), що підтверджується копією відповідного документа, наявному у матеріалах справи.

На підставі позитивних результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012р. №437 було затверджено тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний «TruCAM» LTI 20/20, який зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером «У3197-12».

Міжповірочний інтервал становить не більше 1 (одного) року.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015р. №1362, даний пристрій «TruCAM» виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Водночас, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, зазначена процедура проводилася виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, що планувалося серійно виробляти в Україні або ж ввозити на територію України відповідними партіями.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості «TruCAM», які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Належність таких доказів слідує зі змісту ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові п`ятого апеляційного адміністративного суду у постанові від 28 лютого 2024 р.м. у справі . № 523/9102/23.

Можливість використання приладу ТгиCAM у ручному режимі прямо передбачена інструкцією з експлуатації виробу, свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, а також самою конструкцією приладу (наявність рукоятки для тримання та плечового упору-прикладу).

Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний науково- виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, що «лазерний вимірювач ТгиСат відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач ТгиСат може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі» (Додаток 2).

Отже, використання ручного лазерного вимірювача швидкості приладу ТгиСат в мобільному режимі (в ручному), що прямо передбачено його конструкцією та підтверджується інструкцією з використання, сертифікатом відповідності та роз`ясненням ДП «Укрметртестстандарт». беззаперечно являється обґрунтованим та законним.

Пунктом 9 ч.І ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Зі змісту ч.1 ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» випливає, що норма не містить обов`язкової вимоги щодо роботи технічних приладів лише в автоматичному режимі. Крім цього, в ній прямо зазначено, зокрема - поліція може розмішувати технічні прилади ло, зовнішньому периметру доріг. Саме таким чином в нашому випадку поліцейський, оператор з приладом ТгиСат, розміщувався по зовнішньому периметру дороги, тобто прилад розташовувався на узбіччі, поряд з проїжджою частиною. Також у вказаній статті відсутні словосполучення «стаціонарно вмонтованим способом». Відповідно посилання позивача на те. що прилад вимірювання швидкості повинен був розміщатись стаціонарно суд вважає безпідставними.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами відповідачем доведений факт перевищення швидкості відповідачем більше чим на 20 км/год.

Позивач в свою чергу не надав суду жодного доказу на спростування цього факту.

Доводи позивача про неправильність розташування дорожніх знаків початок-кінець населеного пункту суд також вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.10 ПДР України населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52.

Іншого трактування поняття населений пункт, всупереч необгрунтованим норми чинного законодавства не містять.

З наданих суду фотознімків та відео фіксації чітко вбачається як наявність розміщення даних дорожніх знаків також назви населеного пункту. Тому доводи позивача про те, що він вважав, що такі знаки в зв`язку з початком агресії РФ проти України демонтовані є безпідставними, оскільки заїжджаючи в населений пункт позивач не міг не бачити наявність такого знаку.

Крім того з наданого суду відеозапису вбачається, що фіксування швидкості позивача відбулось в межах забудови. На відеозаписі чітко видно наявність будівель та споруд , вивіска «кафе бістро», тому його твердження, що то є промислова зона суд вважає безпідставними.

Позивач також надав суду відеозапис з місця притягнення його до адміністративної відповідальності, але наданий ним відеозапис фіксує лише сам факт роздрукування та вручення йому постанови про вчинення адміністративного правопорушення та зйомку лише незначної бокової частини місцевості, яка не містить забудов, але не панорамну зйомку навколишньої місцевості.

Доводи позивача щодо неправомірності розташування дорожніх знаків не відносяться до факту вчиненого ним адміністративного правопорушення та неправомірності дій відповідача.

Також безпідставними є посилання позивача на те, що йому не були роз`яснені його права, оскільки з наданого відеозапису вбачається, що інспектор поліції роз`яснив позивачеві як положення ст. 63 Конституції України так і права передбачені КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України - Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином доводи викладені в адміністративному позові не є переконливими та не підтверджені жодним доказом.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що 26.05.2024 на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення вчинене позивачем ОСОБА_3 , передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, дії працівників поліції відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, ЗУ «Про поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення було накладено правомірно, оскільки позивач перевищив дозволену швидкість в межах населеного суду більше чим на 20 км/год..

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Всі інші доводи, викладені в адміністративному позові не є суттєвими і не містять підстав для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення вказаного адміністративного правопорушення.

Із врахуванням встановлених обставин та наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 2238807 від 26.05.204 року, якою на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. за вчинення ним адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП є законною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 9, 90, 86, 139, 243-246 255, 286 КАС України , - суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до управління патрульної поліції в Хмельницькі області, код ЄДРПОУ 4108824, юридична адреса: 29008 вул. Коцюбинського, 35/2 м. Хмельницький Хмельницької області , про скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення штрафу в розмірі 340.00 грн - відмовити в повному обсязі.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору 1 211.20 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлений 22.07.2024 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 26.07.2024 року

Дата набрання законної сили: 02.08.2024 року