Справа № 320/34085/24
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

25 липня 2024 року Київ Справа № 320/34085/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського округу Верповської Олени Володимирівни, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського округу Верповської Олени Володимирівни, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві , у якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни (Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 7393) щодо не отримання інформації та відомостей з державних реєстрів під час визначення податкового статусу спадкодавця ОСОБА_2 , а також не розгляду нею повторної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 12 лютого 2024 року про оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно: 1/2 частку в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням наданих додаткових документів.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) щодо ненадання інформації про звернення до податкового органу ОСОБА_2 із заявою про отримання довідки - підтвердження податкового статусу резидента України з метою уникнення подвійного оподаткування під час здійснення ним підприємницької діяльності, а також - інформації щодо порядку звернення ОСОБА_1 , як спадкоємиці 1 черги за законом, із заявою про отримання довідки - підтвердження податкового статусу, як резидента України, її померлого батька, ОСОБА_2 .

3. Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни (Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 7393) від 31 липня 2023 року у спадковій справі № 20/1021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

4. Зобов`язати Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську Олену Володимирівну (Свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 7393) видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , виходячи з його статусу резидента України.

Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом, суд бере до уваги наступне.

В позовній заяві позивач вказує про обставини відкриття 30.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. спадкової справи №20/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1 , донька померлого, звернулась до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - 1/2 частку в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2023 за вих. №171/02-31 з підстави встановлення податкового статусу спадкодавця, як нерезидента України, на підставі абзацу в) пп. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України. Нотаріус, зокрема, вважає, що представник спадкоємиці повинен був надати оригінал квитанції про сплату податку, отриманого платником податків в результаті прийняття ним у спадщину майна відповідно до ст. 174 п. 3 ПК України, та зазначає, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Позивач вважає, що нотаріус допустила протиправну бездіяльність і не отримала відповідну інформацію з державних реєстрів для встановлення факту, що мав юридичне значення, у даному випадку - для встановлення податкового статусу спадкодавця, як резидента України. При цьому, нотаріус допустила протиправну бездіяльність, коли не відповіла на повторну заяву позивача, з урахуванням наданих нею самостійно зібраних доказів, для якої, як спадкоємиці 1 черги, питання визнання податкового статусу її батька, померлого спадкодавця ОСОБА_2 , як резидента України, є принципове значення для звільнення її від додаткових витрат під час прийняття спадщини. Також, враховуючи, що підстави для відмови у вчинені нотаріальної дії визначені в ст. 49 Закону України "Про нотаріат", нотаріус причину відмови належним чином не обґрунтувала, неправильно застосувала п. 3 ст. 174 ПК України, наполягає, що не має статусу спадкоємця - нерезидента, вона відноситься до спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб.

Вказаний відповідач-1 порушує право позивача на прийняття спадщини.

З метою визначення податкового статусу померлого батька, як резидента України, було здійснено 19.01.2024 адвокатський запит до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та отримано відповідь, оформлену листом від 26.01.2024 №2096/6/99-00-12-04-02-06, якою відмовлено у наданні запитуваної інформації вказуючи на Закон України "Про інформацію" та Закон України "Про поховання та похоронну справу" і забезпечення державою гарантій конфіденційності інформації щодо померлого.

Позивач зазначає, що підтвердження статусу резидента України належить до компетенції Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, наказом Міністерства фінансів України від 19.08.2002 №248 затверджено форму довідки-підтвердження та Порядок підтвердження статусу податкового резидента України для уникнення подвійного оподаткування відповідно до норм міжнародних договорів, наказом ДПА України від 12.04.2002 №173 "Про підтвердження статусу податкового резидента України", затверджено форму відповідної Довідки.

Вказаний відповідач вчиняє бездіяльність, порушує право позивача на прийняття спадщини за нульовою ставкою.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суддя дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Суддя зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано позовні вимоги, які можна розділити на такі окремі блоки:

- бездіяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни щодо не отримання інформації та відомостей з державних реєстрів під час визначення податкового статусу спадкодавця ОСОБА_2 , а також не розгляду нею повторної заяви ОСОБА_1 від 12.02.2024 про оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно: 1/2 частку в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням наданих додаткових документів та скасування постанови приватного нотаріуса від 31.07.2023 у спадковій справі № 20/1021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ;

- бездіяльність ГУ ДПС у місті Києві щодо ненадання інформації про звернення до податкового органу ОСОБА_2 із заявою про отримання довідки - підтвердження податкового статусу резидента України з метою уникнення подвійного оподаткування під час здійснення ним підприємницької діяльності, а також - інформації щодо порядку звернення ОСОБА_1 , як спадкоємиці 1 черги за законом, із заявою про отримання довідки - підтвердження податкового статусу, як резидента України, її померлого батька, ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 3 частини першої статті 4 цього Кодексу міститься визначення поняття "адміністративний суд", згідно з яким - це суд, до компетенції якого зазначеним Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

За пунктом 5 цієї частини статті під адміністративним судочинством розуміється діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою та шостою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.

Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас у цій статті в частині четвертій встановлено, зокрема, заборону об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких закон встановлює особливості порядку їх розгляду, а саме, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи заявлені у даній справи вимоги до нотаріуса, суддя зазначає, що визначальною ознакою для правильного вирішення юрисдикції спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Проте, спір, що підлягає розгляду за даною позовною заявою, на переконання суду, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач-1, приймаючи оскаржувану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не мав публічно-правових відносин саме з позивачкою.

Тлумачення поняття "суб`єкт владних повноважень" надано у пункті 7 частини 1 статті 4 КАС, де зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень або наданні адміністративних послуг.

Система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. Проте вважати діяльність нотаріуса як таку, у межах якої здійснюються владні управлінські функції, не можна. У діях нотаріуса немає ані адміністративного примусу, ані управлінських повноважень, хоча він і є посадовою особою (але не державним службовцем), а нотаріальну діяльність слід характеризувати як публічно-правову, оскільки вона здійснюється від імені держави. Між нотаріальною та адміністративною діяльністю існує суттєва різниця за юридичним характером, колом суб`єктів та структурою їх правовідносин, цілями, результатами та методами регулювання. Крім того, якщо метою виконавчо-розпорядчої діяльності є реалізація функції державного управління, а результатом цієї діяльності є управлінське рішення, яким один суб`єкт приписує певну поведінку іншому суб`єкту, то метою діяльності нотаріату є захист і охорона існуючих суб`єктивних прав та інтересів, а результатом нотаріальної діяльності є нотаріальний акт як різновид правозастосовного юрисдикційного акта, що офіційно підтверджує вже об`єктивно існуючі факти, права та обов`язки, які суб`єкти права покладають на себе за своїм бажанням.

Слід зазначити, що структура нотаріату утворена таким чином, що вони не пов`язані між собою в організаційному відношенні і при вчиненні нотаріальних дій. Що ж до владності у нотаріальних правовідносинах, то вона виявляється лише в офіційній силі нотаріальних актів. Правовідносини, що виникають між нотаріусами та іншими суб`єктами нотаріальної діяльності, є суто процесуальними за своєю сутністю і не можуть характеризуватися як владні відносини у розумінні КАС. Незалежно від того, є нотаріус приватним чи працює у державній нотаріальній конторі (Закон № 3425-XII) фактично прирівнює за правовим статусом державних і приватних нотаріусів), він не може вважатися суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням положень статті 17 КАС України, можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, у зв`язку з чим, виходячи з положень статті 19 ЦПК, такі справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Суддя зазначає, що відповідач-1 не є суб`єктом владних повноважень чи юридичною особою.

Відповідно суддя зазначає, що враховуючи Постанову Пленуму ВСУ від 31 січня 1992 року №2 "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" слідує, що, справи про оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні розглядаються в порядку цивільного судочинства. Щоправда Цивільний процесуальний кодекс України взагалі не містить положень щодо особливостей розгляду таких позовних заяв.

В постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) та від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20) зазначено, що тлумачення статті 50 Закону України "Про нотаріат" свідчить, що при задоволенні позову про оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України "Про нотаріат" і належать до його компетенції.

В постанові від 30 червня 2021 року у справі № 761/40184/16-ц (провадження № 61-5802св19) Верховний Суд сформулював такі правові висновки. Законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України "Про нотаріат" право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

Таким чином, позов про оскарження дій нотаріуса подається до суду загальної юрисдикції за загальними правилами підсудності, що відповідає позиції Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладена в п.4 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, заявлений спір до відповідача-1 приватного нотаріуса не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Решта позовних вимог стосуються оскарження індивідуальних актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, а тому вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд зауважує, що зазначені вище правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

Та, враховуючи вказані вище положення ч. 4 ст. 172 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Згідно з п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України є неможливими.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суддя вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

Суддя зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського округу Верповської Олени Володимирівни, Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Войтович І.І.