Справа № 480/6876/23
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.В. Соп`яненко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р. Справа № 480/6876/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2024, м. Суми, по справі № 480/6876/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного ажміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії по досягненню пенсійного віку № 97 від 16.06.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 13.07.1987 по 31.12.1991 на посаді апаратника - поливальника магнітних стрічок відділення виготовлення лаків і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок (ц.44) (хімічне виробництво), що відноситься до розділу XI підрозділ 5 до Списку № 2 згідно Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 та період роботи з 01.01.1992 у по 06.07.1998 на посаді апаратника поливальника магнітних стрічок відділення виготовлення лаків і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок (ц.44) (хімічне виробництво), що відноситься до Списку № 2 згідно п. 5а підрозділу А розділу X "Хімічне виробництво", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" та становить 10 років 11 місяців 23 дні; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період навчання в Шосткинському середньому професійно - технічному училищі (СПТУ) № 13 з 01.09.1983 року по 16.07.1987 року за спеціальністю "Апаратник виробництва магнітних стрічок", який становить 2 роки 8 місяців 15 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.1999 по 15.11.1999, з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 25.05.2004, який становить 1 рік 6 місяців 19 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву від 09.06.2023 ОСОБА_1 з урахуванням рішення суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії по досягненню пенсійного віку № 97 від 16.06.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 період роботи з 13.07.1987 по 31.12.1991 на посаді апаратника - поливальника магнітних стрічок відділення виготовлення лаків і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок (ц.44) (хімічне виробництво), що відноситься до розділу XI підрозділ 5 до Списку № 2 згідно Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.1999 по 15.11.1999, з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 25.05.2004.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2023, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що записи в трудовій книжці не визначають права на призначення пенсії на пільгових умовах, а призначення пенсії здійснюється при розгляді пакету документів, які подаються для призначення пенсії, в тому числі уточнюючої довідки та наказів про атестацію робочих місць. ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Сумській області 090.06.2023. Вік заявниці на момент звернення 55 років 6 місяців 22 дні. Страховий стаж особи становить 17 років 1 місяць 5 днів. Пільговий стаж по Списку №2 не підтверджено. Відповідач вважає, що ним правомірно не зараховано період з 20.05.1999 по 15.11.1999, до страхового стажу, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не засвідчено печаткою організації та підписом відповідальної особи. Період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 05.25.2004 не зараховано до страхового стажу, оскільки не передбачено чинним законодавством. Крім того не враховано період роботи з 13.07.1987 по 31.12.1991, згідно довідки 08.06.2017 №161, оскільки посада, зазначена в довідці, не передбачена Спискам №2 затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.098.1956 №1173. В тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників відповідно до Додатку №5. Таким чином, у позивача відсутній необхідний пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач 09.06.2023 звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком Список № 2.

Враховуючи принцип екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ в Кіровоградській області та було прийнято рішення від 16.06.2023 № 97 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

У вказаному рішенні відповідач зазначив про те, що вік заявниці на момент звернення 55 років 6 місяців 22 дні. Страховий стаж особи становить 17 роки 1 місяць 5 днів. Пільговий стаж по Списку № 2 не підтверджено. За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зарахований період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.1999 по 15.11.1999, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.07.1987, оскільки запис про припинення виплати допомоги по безробіттю не засвідчено печаткою організації та підписом відповідальної особи; період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 25.05.2004, оскільки не передбачено чинним законодавством. В ході розгляду документів до пільгового стажу по Списку № 2 не враховано період роботи з 13.07.1987 по 31.12.1991, згідно довідки 08.06.2017 № 161, оскільки посада, зазначена в довідці, не передбачена Спискам № 2, затвердженою Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173. Право на призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст.114 Закону відсутнє. Право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 заявниця набуде після досягнення 65 - річного віку з 18.11.2032. (а.с.26)

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Із записів в трудовій книжці підтверджується (а.с.16-18), що позивач в дані періоди перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна та отримувала матеріальну допомогу та згідно довідки Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості № 704 від 12.06.2023 вищезазначені відомості підтверджені (а.с.24), тому відповідачем протиправно не зараховано до загального трудового стажу період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 20.05.1999 по 15.11.1999, з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 25.05.2004.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 період роботи з 01.01.1992 по 06.07.1998 на посаді апаратника - поливальника магнітних стрічок відділення виготовлення лаків і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок (ц.44) (хімічне виробництво), та в частині зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 період навчання в Шосткинському середньому професійно - технічному училищі (СПТУ) № 13 з 01.09.1983 року по 16.07.1987 року за спеціальністю "Апаратник виробництва магнітних стрічок" суд виходив з того, що рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 16.06.2023 №97 не було відмовлено у зарахуванні періоду роботи позивачки з 01.01.1992 по 06.07.1998, а тому у суду відсутні підстави для визнання протиправним рішення від 16.06.2023 №97 в цій частині.

Слід зазначити, що позивачкою рішення суду першої інстанції не оскаржується ні в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ані в частині обраного судом способу захисту порушених прав, у зв`язку з чим в цій частині оскаржуване рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову з огляду на таке.

Щодо вимоги про зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 період роботи з 13.07.1987 по 31.12.1991 на посаді апаратника - поливальника магнітних стрічок відділення виготовлення лаків і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок (ц.44) (хімічне виробництво), колегія суддів зазначає таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 13 Закону № 1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що "пенсія за віком" - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Суд враховує, що зазначений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на "пенсії за віком на пільгових умовах".

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

9 липня 2003 року було ухвалено Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.

Згідно абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, враховуючи вимоги вказаних норм, для призначення пенсії позивачу необхідно досягнення певного віку, загальний стаж роботи та наявність пільгового стажу ( стаж роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 та Списком №1).

Що стосується права позивача на призначення пенсії після досягнення 50 років на підставі пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 360/3611/20 розглядала можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За результатами розгляду 03 листопада 2021 року прийняла постанову у якій вказала, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з іншого в частині віку для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі необхідно застосувати саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, доводи відповідача в оскаржуваному рішенні про необхідність досягнення позивачкою 55 - річного віку, як необхідна умова призначення пенсії, є помилковими, а рішення в цій частині - протиправним.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VI від 28.12.2007 (далі Закон-№1058-VI) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно із абз.1 ч.2 ст.24 Закону №1058-VI, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Застосування Списків №1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад І показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383(далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно віл дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 ( 442-92-п ) (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Пунктом 4.2 зазначеного Порядку застосування списків передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної

зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

З аналізу наведених норм вбачається, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно із п.20 цього Порядку, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлений у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 передбачено повноваження органу, що призначає пенсію, перевіряти обґрунтованість видачі довідок шляхом комунікації і підприємствами, установами та організаціями, які їх видали.

Згідно п. 2 трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 прийнята апаратником - поливальником магнітних стрічок з 13.07.1987. (а.с.15)

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу, позивачка з 13.07.1987 до 31.12.1991 працювала повний робочий день на ВАТ "АК" Свема", була зайнята на роботах з поливу магнітних стрічок у виробництві кінофотоплівки на посаді апаратника - поливальника магнітних стрічок відділення виготовлення лаків і поливу магнітних стрічок цеху виготовлення магнітних стрічок (ц.44) (хімічне виробництво). (а.с.20)

Водночас в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що Довідка від 08.06.2017 №161 не підлягає врахуванню при зарахуванні до пільгового стажу, адже посада зазначена в цій довідці не передбачена Списком №2 затвердженого Постановою ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173.

Колегія суддів відхиляє вищевказаний аргумент з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до зазначеного Списку № 2 від 22.08.1956 №1173, який був чинний на період роботи позивачки, посада, яку вона займала, передбачена розділом ХІ підрозділ 5 Хімічне виробництво (в оригіналі без перекладу "промивщики в производстве кинофотопленки".

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 р. № 162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (чинної на час існування спірних правовідносин та яка втратила чинність на підставі на підставі Постанови КМ №36 (36-2003-п ) від 16.01.2003, яка у свою чергу втратила чинність на підставі на підставі Постанови КМ N 461 від 24.06.2016), затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому передбачені працівники, які працювали на посадах: Апаратники - поливники магнітних стрічок (2110А06а-10538).

Отже посада позивача передбачена Списком №2, затвердженого Постановою ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 (з урахуванням складнощів перекладу), а також Списком № 2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162

Чинним законодавством передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Водночас у позивача в трудовій книжці також наявні записи на підтвердження спірного періоду, а саме запис №2 трудової книжки серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 13.07.1987 прийнята апаратчиком поливником магнітних стрічок і підготовки лаків та полива магнітних стрічок цеха виготовлення магнітних стрічок (44) в ВАТ "АК "СВЕМА"", п. 5 відповідно до якого 06.07.1998 ОСОБА_1 звільнена по скороченню штату працівників на підставі ст. 40 КЗпП. /а.с.15-16/

Тобто довідка передбачена в разі відсутності у особи належним чином оформленої трудової книжки, але в даному випадку, трудова книжка відповідачу надана, зауваження щодо її оформлення у відповідача відсутні, періоди роботи зараховано відповідачем до загального стажу.

Надана довідка, яка підписана керівником ВАТ «АК «Свема» по формі та змісту містить всю інформацію про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію та посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка позивачу.

При цьому відповідач не позбавлений права здійснити перевірку підприємства самостійно в разі виникнення будь-яких сумнівів у наданих документах позивача.

Крім того, слід зазначити, що в будь-якому випадку, період роботи позивача відповідач зобов`язаний враховувати відповідно до записів в трудовій книжці, а не відмовляти у призначенні пенсії позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.1999 по 15.11.1999, з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 25.05.2004, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1911 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується зокрема: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами пункту "ж" частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" (у редакції № 2429-IV від 19.03.2005) (чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За правилами частини 4 цієї статті загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" 1706-18, - 180 календарних днів.

Для осіб передпенсійного віку (за 2 роки до настання права на пенсію) тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів.

Відповідно до частини 7 статті 23 цього Закону порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, за погодженням з правлінням Фонду.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 №307, чинного на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності.

Цим порядком, серед іншого, передбачено строки, на які призначається допомога по безробіттю та підстави для припинення її виплати, серед яких, зокрема, є закінчення строку на який її було призначено.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи

Відповідно до частини 2 цієї статті порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми постановою КМ України від 20.03.2013 №198, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу.

Цим Порядком, серед іншого, визначено процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості.

За змістом наведених актів законодавства виплата допомоги по безробіттю та перебування на обліку безробітних є самостійними процедурами з окремими строками та підставами для їх початку та припинення. При цьому, період перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного і строк виплати допомоги не співпадають.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Таким чином, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Із записів в трудовій книжці, а також довідки з центру зайнятості (а.с. 24) підтверджується (а.с.16-18), що позивач в дані періоди перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна та отримувала матеріальну допомогу та згідно довідки Шосткинської філії Сумського обласного центру зайнятості № 704 від 12.06.2023 вищезазначені відомості підтверджені(а.с.24)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що відповідачем протиправно не зараховано до загального трудового стажу період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 20.05.1999 по 15.11.1999, з 27.01.2000 по 24.07.2000, з 28.11.2003 по 25.05.2004.

Колегія суддів ще раз акцентує увагу, що позивачкою рішення суду першої інстанції в часині відмови в задоволенні позову не оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 року по справі № 480/6876/23 в частині, що оскаржується, відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 по справі № 480/6876/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко