Справа № 420/11428/23
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії та стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9719-51 У від 28.09.2021 року, яка прийнята Головним управлінням ДПС в Одеській області;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області вилучити з інформаційної системи контролюючого органу, а саме: з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 відомості щодо заборгованості станом на 13.01.2022 року зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 37788,74 грн.;

- стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області шкоду у розмірі 4047,86 грн., заподіяну позивачу прийняттям вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9719-51 У від 28.09.2021 року та її пред`явленням до примусового виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що він - ОСОБА_1 перебував на обліку у Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 23.02.2004 року як платник податків та з 26.02.2004 року як платник єдиного внеску, про що зазначено у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 23.02.2022 року на підставі власного рішення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

У лютому 2022 року через додаток «ДІЯ» позивачу стало відомо, що 17.02.2022 року державним виконавцем Першого Суворовського відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №68629929 з примусового виконання виконавчого документа - вимоги про сплату боргу, виданої Головним управлінням ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 37788,74 грн. У рамках виконавчого провадження №68629929 накладено арешт на кошти та майно позивача.

Позивач стверджує, що засобами електронної пошти чи поштового зв`язку до дати прийняття державним виконавцем вищевказаної постанови ОСОБА_1 вищевказану вимогу про сплату боргу не отримував.

Дізнавшись про існування вимоги №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року, позивач, хоч і не погоджуючись із нею, однак зважаючи на те, що специфікою його роботи є постійне переміщення за межі території України (в тому числі і в період воєнного стану), що підтверджується наданою до суду копією паспорту для виїзду за кордон, так як виконавцем накладено арешти на майно та кошти позивача, 27.03.2023 року здійснив сплату зобов`язання по ЄСВ та витрат у виконавчому провадженні №68629929.

Однак, позивач заперечує наявність підстав для виникнення у нього заборгованості з єдиного соціального внеску та не погоджується з прийнятою Головним управлінням ДПС в Одеській області вимогою №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року про стягнення боргу у розмірі 37788,74 грн., що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Так, щодо взяття на облік як платника єдиного внеску позивач зазначив, що відповідної заяви, згідно положень пункту 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону № 755-ІУ, щодо внесення відомостей до ЄДР він не подавав, тому мав об`єктивні підстави вважати, що за відсутності відповідної реєстрації його участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом фізичної особи-підприємці виключена, тобто не здійснюється.

При цьому, як зазначає позивач, у спірний період страхові внески за нього, як найманого працівника, сплачувались роботодавцями: з лютого 2016 року по грудень 2018 року - УНІТАРНИМ ПРИВАТНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ "ПРАКТИК" (код за ); з березня 2019 року по серпень 2019 року - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); у вересні 2021 року за 3 дні - ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АВТОЦЕНТР TIP АВТО" (код за ).

Таким чином, підставами для скасування оскаржуваної вимоги про сплату боргу позивач вважає такі обставини: сплата за нього страхових внесків іншими особами; неподання ним заяви у визначені Законом України від 25 березня 2014 року № 1155-УІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» строки, що є свідченням того, що його участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом фізичної особи-підприємці виключена, тобто не здійснюється.

Ухвалою від 23.05.2023 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом. Позов залишено без руху та роз`яснено позивачу, що виявлені недоліки мають бути усунені шляхом: звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, з вказівкою інших поважних причин його пропуску.

06.06.2023 року до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом та поновлено цей строк; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

10.07.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує.

Так, у відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами, зазначаючи, що відповідно до інформаційної бази даних ІС «Податковий блок» ОСОБА_1 з 12.02.2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР). Отже позиція позивача, що ним не було подано заяву на включення до ЄДР, як фізичної особи-підприємця і як наслідок він не є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування за статусом фізичної особи-підприємця, не знаходить свого підтвердження та відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2464 він є платником єдиного внеску. У свою чергу, починаючи з 01.01.2017 року фізичні особи-підприємці, як ті, що отримали, так і ті, які не отримали дохід у звітному кварталі або звітному місяці звітного кварталу, зобов`язані визначити базу нарахування ЄВ, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Враховуючи, що позивач у 2017-2022 роках був зареєстрований як ФОП та перебував на обліку у податковому органі, з 01 січня 2017 року в нього виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання доходу.

На підставі викладеного відповідач зазначає, що за наявності заборгованості позивача перед бюджетом по єдиному внеску у Головного управління ДПС в Одеській області були наявні усі законні підстави для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9719-51-У від 28.09.2021.

Відповідач вказує, що відповідно до ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Позивач припинив підприємницьку діяльність лише 23 лютого 2022 року, про що внесено відповідний запис до ЄДР, отже саме з 23.02.2022 року він звільняється від обов`язку сплати ЄСВ.

Отже, оскаржену вимогу №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року про сплату боргу відповідач вважає законною та обґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що згідно Ідентифікаційних даних та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 12.02.2004 року був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, номер державної реєстрації , Юридичним департаментом Одеської міської ради; КВЕД: 47.82 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям.

23.02.2004 року узятий на облік, як платник податків, в Суворовській ДПІ за номером 527.

23.02.2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер запису 001176535, за власним рішенням (а.с. 48, 113).

28.09.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У, згідно якої станом на 13.01.2022 року заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 37788,74 грн. (а.с. 24).

Вимогу сформовано відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи податкових органів.

Сума боргу складається з недоїмки у розмірі 37788,74 грн.

Вимога оформлена з печаткою та за підписом уповноваженої особи Головного управління ДПС в Одеській області.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року (а.с. 37-39), ДПС України у листі від 28.10.2022 року №7925/Т/99-00-13-06-09 встановила, що Головним управлінням ДПС в Одеській області в автоматичному режимі було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2021 № Ф-9719-51 та надіслано на податкову адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який 05.11.2021 року повернуто поштовим відділенням із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання». Оскільки, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28.09.2021 № Ф-9719-51 не була погашена або оскаржена у встановлений законодавством термін, вона передана на виконання до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За наслідками розгляду ДПС України скарги позивача, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року залишено без змін (а.с. 40-44).

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68629929 з примусового виконання Вимоги Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 37788,74 грн. Боржник: ОСОБА_1 (а.с. 25-26).

У межах виконавчого провадження №68629929 державним виконавцем прийняті постанови про арешт коштів боржника від 17.02.2022 року, про арешт майна боржника від 17.02.2022 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.02.2022 року, про стягнення виконавчого збору від 17.02.2022 року (а.с. 27-35).

При зверненні до суду з даним позовом позивач зазначав, що до лютого 2022 року йому не було відомо про існування Вимоги № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року, оскільки він її не отримував, а дізнався через застосунок «ДІЯ» про відкриття виконавчого провадження №68629929 з примусового виконання вимоги про сплату боргу, виданої Головним управлінням ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року про стягнення боргу у розмірі 37788,74 грн. та накладення арештів на його майно і кошти.

Також при зверненні до суду позивач повідомив, що сплатив визначену вимогою №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року недоїмку у розмірі 37788,74 грн., однак із самою вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року не погоджується, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Позивач заперечує наявність у нього заборгованості з єдиного соціального внеску, посилаючись на те, що у спірний період внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець, а також на неподання ним заяви щодо включення відомостей до Єдиного державного реєстру щодо здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах , встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI.

Стаття 1 Закону надає визначення термінів, які вживаються у цьому Законі, зокрема:

єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах праці, трудових відносин та зайнятості населення, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 4 цього Закону, на яких поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", - здійснюється на підставі відомостей про державну реєстрацію створення юридичної особи та її відокремленого підрозділу, відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації, представництва, філії іноземної благодійної організації, державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації їх припинення, наданих згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у день отримання зазначених відомостей.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

При цьому, за приписами ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Стаття 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає права податкових органів, зокрема, згідно пунктів 6-7 ч. 1 цієї статті, податкові органи мають право:

застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом;

стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Стаття 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає заходи впливу та стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженої вимоги), податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790) затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Інструкція №449).

Відповідно до пунктів 1-5 розділу VI Інструкції №449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Податковий орган веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.

Сформована в ІТС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.

Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІТС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком податкового органу суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до податкового органу вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити податковий орган, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення податкового органу або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Податковий орган протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності): пред`являє її до виконання органу державної виконавчої служби в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»; надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.

Предметом спору у зазначеній справі є правомірність формування відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року на суму недоїмки станом на 13.01.2022 року 37788,74 грн.

Позивач заперечує наявність у нього заборгованості з єдиного соціального внеску, посилаючись на те, що у спірний період внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець, а також на неподання ним заяви щодо включення відомостей до Єдиного державного реєстру щодо здійснення підприємницької діяльності.

На підтвердження цих обставин, позивачем надано до суду, зокрема, Витяг з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форма ОК-5 (а.с. 46-47).

Як встановлено судом, у період з 12.02.2004 року по 23.02.2022 року позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Отже, на позивача розповсюджуються права та обов`язки платника єдиного внеску, зокрема - своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

01 січня 2017 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пунктів 2-3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон № 2464-VІ) визначається база нарахування єдиного внеску.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками, у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Отже, незалежно від того, чи отримував позивач дохід від здійснення підприємницької діяльності у період з 01.01.2017 року по 13.01.2022 року (13.01.2022 - дата, на яку встановлено існування недоїмки, згідно спірної вимоги № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року) у нього був обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що неподання ним заяви у визначені Законом України від 25 березня 2014 року № 1155-УІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» строки, виключає його участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом фізичної особи-підприємця.

Водночас на вирішення спірних правовідносин впливає той факт, що позивач у певні періоди з 01.01.2017 року по 13.01.2022 року був найманим працівником та внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець.

Згідно абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці, а саме, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд також враховує сталу правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку зі сплати страхових внесків.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI, не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 за результатами розгляду касаційної скарги у адміністративній справі № 440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до змісту якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

В ухвалі від 29 травня 2023 року по справі № 240/35302/21 Верховний Суд зазначив, що відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, не відбулось.

Згідно даних Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (а.с. 46-47), судом встановлено:

за період січень-грудень 2017 року страхові внески за позивача сплачені роботодавцем-страхувальником УНІТАРНЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРАКТИК»;

за період січень-грудень 2018 року страхові внески за позивача сплачені роботодавцем-страхувальником УНІТАРНЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРАКТИК»;

за період січень-лютий 2019 рік відомості щодо сплати страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб відсутні;

за період березень-серпень 2019 року страхові внески за позивача сплачені роботодавцем-страхувальником фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 );

за період вересень-грудень 2019 рік відомості щодо сплати страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб відсутні;

за 2020 рік відомості щодо сплати страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб відсутні;

за період січень-серпень 2021 рік відомості щодо сплати страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб відсутні;

за період вересень 2021 року страхові внески за позивача сплачені роботодавцем-страхувальником ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВТОЦЕНТР TIP АВТО»;

за період жовтень-грудень 2021 рік відомості щодо сплати страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб відсутні.

Як вже було зазначено судом, у період з 01.01.2017 року по 13.01.2022 року (13.01.2022 - дата, на яку встановлено існування недоїмки, згідно спірної вимоги № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року) у позивача був обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску, незалежно від отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності, окрім періодів його перебування у статусі найманого працівника і сплати внесків за нього роботодавцем.

Таким чином, враховуючи наведені вище періоди перебування позивача у статусі найманого працівника та сплати за нього страхових внесків роботодавцями, у спірний період з 01.01.2017 року до 13.01.2022 року позивач був звільнений від обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску у наступні періоди, а саме:

січень-грудень 2017 року;

січень-грудень 2018 року;

березень-серпень 2019 року;

вересень 2021 року.

Натомість, за відсутності доказів перебування позивача у статусі найманого працівника та сплати за нього страхових внесків роботодавцями, будучи зареєстрованим у якості фізичної особи-підприємця, у періоди січень-лютий 2019 року, вересень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-серпень 2021 року, жовтень-грудень 2021 року у позивача був обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску, незалежно від отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності, за ставкою не меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

За змістом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року суму недоїмки з єдиного внеску 37788,74 грн. позивачу визначено станом на 13.01.2022 року.

Відповідачем не надано до суду розрахунку вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року.

Проте, як зазначено у відзиві на позовну заяву, позивач у 2017-2022 роках був зареєстрований як ФОП та перебував на обліку у ДПІ, отже з 01 січня 2017 року в нього виник обов`язок щодо сплати ЄСВ навіть у разі не отримання доходу, за ставкою не меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини першої статті 7 Закону № 2464), а саме:

з 01 січня 2017 р.- 704,00 грн. (3200 х 22 відсотки);

з 01 січня 2018 р.- 819,06 грн. (3723 х 22 відсотки);

з 01 січня 2019 р.- 918,06 грн. (4173 х 22 відсотки);

з 01 січня 2020 р.- 1039,06 грн. (4723 х 22 відсотки);

з 01 вересня 2020 р.- 1100,00 грн. (5000 х 22 відсотки);

з 01 січня 2021 р.- 1320,00 грн. (6000 х 22 відсотки).

Пункт 4 розділу VI Інструкції №449 надає право контролюючим органам формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійною підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.

Таким чином, аналіз наведених вище норм та обставин справи свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Враховуючи факт наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску у Головного управління ДПС в Одеській області були наявні підстави для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року.

Водночас, з огляду на встановлені судом обставини справи, оскаржувана Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року в частині недоїмки за періоди січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, березень-серпень 2019 року, вересень 2021 року є неправомірною та підлягає скасуванню, оскільки позивач у ці періоди був звільнений від обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску у зв`язку із тим, що перебував у статусі найманого працівника та сплата єдиного внеску за нього здійснювалась страхувальником-роботодавцем.

Натомість, нарахування відповідачем недоїмки за періоди січень-лютий 2019 року, вересень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-серпень 2021 року, жовтень-грудень 2021 року є правомірним, оскільки з 01 січня 2017 року ФОП незалежно від отримання доходу від здійснення підприємницької діяльності зобов`язані сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі.

Отже, у цій частині (періоди січень-лютий 2019 року, вересень-грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року, січень-серпень 2021 року, жовтень-грудень 2021 року) Вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року є правомірною.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника податків відомості щодо заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі 37 788,74 грн. станом на 13.01.2022 року, згідно вимоги № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 розділу VI Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо:

сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі;

податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки);

вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили;

борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону;

є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.

Наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5 затверджений Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок №5).

Цей Порядок визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Згідно визначення пункту 1 розд. І Порядку №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції; облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників; облікові показники - показники в ІКП, які породжуються у процесі перетворення у підсистемах інформаційної системи первинних показників.

Відповідно до пунктів 4-5 розд. І Порядку №5, відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Моніторинг повноти та своєчасності внесення первинних показників у підсистеми інформаційної системи забезпечується керівниками структурних підрозділів територіального органу ДПС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів. Дії працівників територіальних органів ДПС під час відображення в інформаційній системі первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії.

Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. ІІ Порядку №5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис.

Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП регламентується главою 4 розділу V Порядку №5.

Згідно з п. 1 глави 4 розділу V Порядку №5, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Згідно з п. 2 глави 4 розділу V Порядку №5, залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами:

4) інформація з рішення суду, прийнятого по суті.

Статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на «Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд».

Під час часткового скасування формується нове податкове повідомлення-рішення / рішення/ вимога та/або рішення щодо єдиного внеску на суму, що залишилась.

Під час збільшення зазначених сум у податковому повідомленні-рішенні / рішенні / вимозі та/або рішенні щодо єдиного внеску формується податкове повідомлення-рішення / рішення / вимога та/або рішення щодо єдиного внеску на суму збільшення без анулювання первинного документа та вручається платнику (вноситься дата вручення до інформаційної системи та виконуються процеси, описані в пункті 2 підрозділу 1 цього розділу).

На підставі інформації про результати судового оскарження (рішення суду, прийнятого по суті) та у разі, якщо донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі підтверджується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Вручено, судовий розгляд»), та якщо з урахуванням законодавчо встановлених строків вона вважається узгодженою, то в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо донарахування (поновлення у разі попереднього виключення з обліку)/ зменшення суми.

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №825/999/17, від 26 лютого 2019 року у справі №805/4374/15-а, від 25 березня 2020 року у справі №826/9288/18.

Як вже було зазначено, вимога контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) у разі її скасування судом вважається відкликаною.

Таким чином, суд доходить висновку, що облік відповідачем в ІКП недоїмки з єдиного внеску на суму 37 788,74 грн. після скасування в частині спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року є безпідставним.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, суд доходить висновку, що зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, адже такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом, отже є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління ДПС в Одеській області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомостей щодо заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі, визначеному вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року в частині недоїмки за періоди січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, березень-серпень 2019 року, вересень 2021 року, оскільки вимога у цій частині визнається судом неправомірною.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача шкоди у розмірі 4047,86 грн., заподіяної позивачу прийняттям вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року та її пред`явленням до примусового виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.02.2022 року відкрито виконавче провадження №68629929 з примусового виконання Вимоги Головного управління ДПС в Одеській області № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 37788,74 грн. Боржник: ОСОБА_1 (а.с. 25-26).

У межах виконавчого провадження №68629929 державним виконавцем прийняті постанови про арешт коштів боржника від 17.02.2022 року, про арешт майна боржника від 17.02.2022 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 17.02.2022 року, про стягнення виконавчого збору від 17.02.2022 року (а.с. 27-35).

При зверненні до суду з даним позовом позивач зазначав, що до лютого 2022 року йому не було відомо про існування Вимоги № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року, оскільки він її не отримував, а дізнався через застосунок «ДІЯ» про відкриття виконавчого провадження №68629929 та накладення арештів на його майно і кошти.

Також при зверненні до суду позивач повідомив, що сплатив визначену вимогою №Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року недоїмку у розмірі 37788,74 грн., а також витрати виконавчого провадження (269,00 грн.) та виконавчий збір (3778,87 грн.), оскільки виконавцем накладено арешти на майно та кошти позивача.

Позивач надав до суду копію квитанції №17 від 27.03.2023 року на суму 41836,60 грн. (37 788,74 грн. + 269,00 грн. + 3778,87 грн. = 41836,60 грн.).

Водночас, вирішуючи спір, суд зауважує, що питання щодо правомірності стягнення з позивача витрат виконавчого провадження №68629929 та виконавчого збору у загальному розмірі 4047,86 грн., яку позивач вважає заподіяною шкодою, не входить до предмета доказування у цій справі.

Крім того, Вимога № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року визнається протиправною частково, а тому сума, яка підлягала примусовому стягненню, наразі не визначена.

Отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині позову слід відмовити.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073, 60 грн., що підтверджується платіжним документом від 17.05.2023 року (а.с. 15).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати (судовий збір 1073, 60 грн.) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Часткове задоволення позову за встановлених судом обставин не впливає на розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 21, 56, 72, 77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 293 України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) - задовольнити частково.

Вимогу Головного управління ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року визнати протиправною та скасувати в частині недоїмки, нарахованої за періоди січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, березень-серпень 2019 року, вересень 2021 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , відомості щодо заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі, визначеному вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9719-51-У від 28.09.2021 року в частині недоїмки за періоди січень-грудень 2017 року, січень-грудень 2018 року, березень-серпень 2019 року, вересень 2021 року.

У решті позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів