Справа № 280/9448/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2024 року м.Дніпросправа № 280/9448/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі № 280/9448/23 (суддя Батрак І.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за період з 24.02.2022 по 26.06.2022 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 за період з 24.02.2022 по 26.06.2022 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошового забезпечення (заробітну плату) за період з 24.02.2022 по 26.06.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (заробітну плату) за період з 24.02.2022 по 26.06.2022.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Із рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач, та через свого представника, подала апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначає, що проходила військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , а на підставі наказу командира від 24.08.2023 №105-РС звільнена у запас за пп. б (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. У період з 24.02.2022 по 26.06.2022 позивач перебувала на окупованій території Мелітопольського району. Лише у червні 2022 року їй вдалося виїхати з окупованої території та прибути до місця дислокації одразу, як тільки виявилось можливим, виходячи з обставин окупації Запорізької області. У період з 24.02.2022 по 26.06.2022 відповідачем протиправно не нараховувались і не виплачувались грошове забезпечення та додаткова винагорода у розмірі 30000,00грн. (щомісячно), виплата якої передбачена для військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану. 03.10.2023 позивач через свого представника звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. за період з 24.02.2022 по 26.06.2022, однак жодної відповіді так і не отримала.

Скаржниця наполягає, що за весь час необгрунтованого призупинення військової служби, військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове забезпечення, здійснюється продовольче, речове та інші види забезпечення.

Суд не дослідив в повній мірі той факт, що вини ОСОБА_1 не встановлено службовим розслідуванням та правоохоронними органами, тому їй має бути виплачене недоотримане грошове забезпечення.

Відповідач скористався своїм правом та подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Наполягає, що суд повно встановив обставини справи, надав оцінку доказам, що подавалися сторонами, та ухвалив законне рішення.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 була відсутня на військовій службі з 24.02.2022 по 26.06.2022, службові обов`язки за її посадою не здійснювались. Призупинення виплати позивачці грошового забезпечення з 01.03.2022 відбулося внаслідок проведеного на підставі наказу від 15.03.2022 № 18 службового розслідування, за результатами якого не було з`ясовано причин та умов, що сприяли відсутності на військовій службі ОСОБА_1 в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 . Вважає, що у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00грн за спірний період. Після прибуття до пункту тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 , позивач жодних документальних підтверджень поважності своєї відсутності на службі у період з 24.02.2022 по 26.06.2022 не надала.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з липня 2018 року ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 . Позивач є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серія НОМЕР_2 від 11.09.2019.

24.02.2022 окупаційними військами Російської федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію України, у зв`язку з чим командуванням військової частини прийнято рішення про евакуацію усього особового складу та техніки ВЧ НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації АДРЕСА_1 . Евакуація здійснювалася із залученням штатної техніки ВЧ НОМЕР_1 та особистого транспорту військовослужбовців у військових ешелонах, під командуванням тимчасово виконуючого обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 .

Після прибуття усього особового складу ВЧ НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації у м. Первомайськ було здійснено перевірку наявності особового складу, у зв`язку з тим, що здебільшого особовий склад військової частини НОМЕР_1 евакуйовувався на приватних транспортних засобах, але в складі ешелону з технікою та майном військової частини НОМЕР_1 . Після здійсненої перевірки було встановлено, що деякі військовослужбовці відсутні у пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 , у тому числі і позивач.

15.03.2022 з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі військовослужбовців (50 осіб) у пункті тимчасової дислокації в/ч ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 під час воєнного стану та Російської збройної агресії проти Української держави т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 видно наказ №18 Про призначення службового розслідування.

23.03.2022 т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №24 Про результати службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з перебуванням більшості військовослужбовців на непідконтрольній українській державі території, а також відсутності зв`язку з цими військовослужбовцями неможливо провести службове розслідування відповідно до вимог нормативно-правових актів (відібрати пояснення) та встановити точну причину відсутності військовослужбовців на військовій службі, що є фактором, який обмежує посадову особу, яка проводить службове розслідування, у зв`язку з чим не має можливості встановити точну причину. Вищевказані військовослужбовці відсутні на військовій службі згідно пояснень командирів підрозділів за різними причинами (стан здоров`я, догляд за дітьми, відсутність транспорту тощо), більшість причин не підтверджені документально та не є підставою для рахування такого військовослужбовця присутнім на військовій службі з 01.03.2022. Отже, в ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності на військовій службі в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 вищевказаних військовослужбовців, 50 з яких вважаються такими, які на даний момент не виконують завдань в складі Збройних Сил України щодо відсічі Збройної агресії Російської федерації проти України. Згідно з пунктом 1 наказу т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.03.2022 №24 службове розслідування завершене, пунктом 2 наказу виішено військовослужбовцям, серед яких є старший солдат ОСОБА_1 призупинити грошове забезпечення з 01.03.2022.

Позивач стверджує, що у період з 24.02.2022 по 26.06.2022 вона перебувала на окупованій території Мелітопольського району. Лише у червні 2022 року їй вдалося виїхати з окупованої території та прибути до місця дислокації військової частини одразу, як тільки виявилось можливим, виходячи з обставин окупації Запорізької області.

Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.08.2023 №105-РС старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, та з 24.08.2023 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.08.2023 №236.

03.10.2023 позивач через свого представника звернулась до відповідача із заявою про нарахування та виплату їй грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00грн. за період з 24.02.2022 по 26.06.2022.

Відповіді на своє звернення позивач не отримала.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати у період з 24.02.2022 по 26.06.2022 грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. (щомісячно), виплата якої передбачена для військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. за період проходження служби з 24.02.2022 по 26.06.2022 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду за спірний період.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Відповідно до визначень наведених у статтях 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави для висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно з статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 24.02.2022 окупаційними військами Російської федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію України, у зв`язку з чим командуванням військової частини прийнято рішення про евакуацію усього особового складу та техніки ВЧ НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації АДРЕСА_1 . Евакуація здійснювалася із залученням штатної техніки ВЧ НОМЕР_1 та особистого транспорту військовослужбовців у військових ешелонах, під командуванням тимчасово виконуючого обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 .

Після прибуття усього особового складу ВЧ НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації у м. Первомайськ було здійснено перевірку наявності особового складу, у зв`язку з тим, що здебільшого особовий склад військової частини НОМЕР_1 евакуйовувався на приватних транспортних засобах, але в складі ешелону з технікою та майном військової частини НОМЕР_1 . Після здійсненої перевірки було встановлено, що деякі військовослужбовці відсутні у пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 , у тому числі і позивачка.

15.03.2022 з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі військовослужбовців (50 осіб) у пункті тимчасової дислокації в/ч ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 під час воєнного стану та Російської збройної агресії проти Української держави т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 видно наказ №18 Про призначення службового розслідування.

Службовим розслідуванням було встановлено, що у зв`язку з перебуванням більшості військовослужбовців на непідконтрольній українській державі території, а також відсутності зв`язку з цими військовослужбовцями неможливо провести службове розслідування відповідно до вимог нормативно-правових актів (відібрати пояснення) та встановити точну причину відсутності військовослужбовців на військовій службі. Військовослужбовці відсутні на військовій службі згідно пояснень командирів підрозділів за різними причинами (стан здоров`я, догляд за дітьми, відсутність транспорту тощо), більшість наведених причин не підтверджені документально та не є підставою для рахування такого військовослужбовця присутнім на військовій службі з 01.03.2022. Отже, в ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності на військовій службі в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 вищевказаних військовослужбовців, 50 з яких вважаються такими, які на даний момент не виконують завдань в складі Збройних Сил України щодо відсічі Збройної агресії Російської федерації проти України. Т

Згідно з пунктом 1 наказу т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.03.2022 №24 службове розслідування завершене, пунктом 2 наказу вирішено військовослужбовцям, серед яких є старший солдат ОСОБА_1 призупинити грошове забезпечення з 01.03.2022.

Відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей було розроблено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (пункт 1 розділу I Порядку №60).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), допомоги.

Згідно пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022, якою установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби,….., виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України надіслана телеграма від 25.03.2022 №248/1298, пунктом 2 якої передбачалося, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Пунктами 5, 6 вказаного наказу передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установі організації) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно з пунктом 10 рішення Міністра оборони України до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовців, які:

беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;

добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира;

самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира;

відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира;

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира;

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення; перебували:

під вартою чи домашнім арештом; на навчанні за кордоном;

у відпустках, за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення.

Отже, військовослужбовцям гарантовано державою належне грошове забезпечення, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Водночас не виплачується грошове забезпечення військовослужбовцю лише у випадках, перерахованих вище. На період воєнного стану Постановою №168 також передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. або 30000 грн. в залежності від того, чи бере військовослужбовець безпосередню участь у бойових діях, виплата якої здійснюється на підставі наказів командирів. Наведений вище перелік підстав для невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Зі змісту довідки-розрахунку про нараховану та виплачену додаткову винагороду та грошове забезпечення за період з 24.02.2022 по 25.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 було виплачене грошове забезпечення за лютий 2022 року у розмірі 13611,23 грн., при цьому, жодних обґрунтувань щодо незгоди з виплаченою сумою позивачем суду не наведено.

Призупинення виплати позивачці грошового забезпечення з 01.03.2022 відбулося внаслідок проведеного на підставі наказу від 15.03.2022 №18 службового розслідування, за результатами якого не було з`ясовано причини та умов, що сприяли відсутності на військовій службі ОСОБА_1 в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 .

Позивач визнає, що у період з 24.02.2022 по 26.06.2022 вона перебувала на окупованій території Мелітопольського району та не евакуювалась 24.02.2022 разом з особовим складом ВЧ НОМЕР_1 . Лише у червні 2022 року їй вдалося виїхати з окупованої території та прибути до місця дислокації. Ці обставини не є спірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач на час проведення службового розслідування знаходилася на тимчасово непідконтрольній Україні території, що об`єктивно унеможливило на той час з`ясувати дійсні обставини її відсутності у військовій частині, відповідачем, задля виключення можливої державної зради, співпраці з державою агресором або дезертирства з боку ОСОБА_1 , було правомірно прийнято наказ Про результати службового розслідування №24 від 23.03.2022, яким призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі.

Після прибуття позивача в пункт тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 нею не було надано жодних документальних підтверджень поважності її відсутності на військовій службі у період з 24.02.2022 по 26.06.2022. Доказів, що позивач виходила на зв`язок із командуванням військової частини, як вона зазначає у позові, матеріали справи не містять. Суду не надано доказів, що саме завадило позивачу евакуюватися разом із іншими військовослужбовцями військової частини в той час, коли евакуація здійснювалася із залученням штатної техніки ВЧ НОМЕР_1 та особистого транспорту військовослужбовців у військових ешелонах.

Судом вірно враховано, що наказ т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 Про результати службового розслідування №24 від 23.03.2022, яким було призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі з 01.03.2022 по 26.06.2022 є чинним, доказів оскарження та скасування такого наказу у судовому порядку позивач суду не надала.

Відтак, у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00грн за вказаний період.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача у скарзі на судові рішення, як вона зазначає в аналогічних спорах, якими позовні вимоги про виплату грошового забезпечення військовослужбовців, що опинилися на тимчасово окупованій території, задоволені. Такі спори індивідуальні, обставини суди з`ясовують у кожній справі окремо і вони можуть відрізнятися у кожному конкретному випадку, а рішення судів базуються на доказах, що подаються сторонами.

Щодо інших доводів скаржниці, слід зазначити, що позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності.

Тобто, обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства та наданих до матеріалів справи доказів, є вірними висновки суду, що підстави вважати, що відповідачем неправомірно не нараховувалось та невиплачено позивачу грошове забезпеченння у спірний період, відсутні.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року у справі № 280/9448/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак