Справа № 400/14211/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/14211/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Крусяна А.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року у справі №400/14211/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

21 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, скаржник) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою, якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 25.10.2023 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі № 400/12697/21;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у сумі 115 675 грн. 10 коп. у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 25.10.2023 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі № 400/12697/21;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати перерахунку грошового забезпечення, виплаченого 26.09.2023 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року у справі № 400/4592/22;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, виплаченого 26.09.2023 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року у справі № 400/4592/22.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою військовою частиною індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів згідно до приписів статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 05 лютого 2024 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з посиланнями, зокрема на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 11.05.2023 року у справі №460/786/20, суд попередньої інстанції виходив з того, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із відповідною заявою у відповідності до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Так, як зауважено окружним адміністративним судом, за наслідками розгляду відповідної заяви власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити заяву та виплатити компенсацію, або відмовити у її виплаті. Відтак, тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити компенсацію втрати частини доходів особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

З огляду на те, що у цій справі позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а відповідач не відмовляв у виплаті компенсації, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право ОСОБА_1 не порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що приписи Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини до доходів, обов`язку додатково звертатися до органу за виплатою такої компенсації.

Як наголошував скаржник, відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 означеного вище Закону не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

На переконання скаржника, зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з положеннями статей 2-4 вказаного Закону, які визначають, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати повинна нараховуватись одночасно з виплатою заборгованості. Відповідно не виплата компенсації втрати частини доходів разом із заборгованістю свідчить про відмову виплатити таку компенсацію згідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого судового рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, що у період з 30.09.2016 року по 16.11.2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №400/12697/21, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023 року, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 :

- індексацію грошового забезпечення за період з 30.09.2016 року по 28.02.2018 року, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;

- індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.11.2020 року включно відповідно до абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.

Так, як слідує з матеріалів справи, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №400/12697/21, 25 жовтня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у загальному розмірі 184 345 грн. 76 коп. (а.с.10 зворотній бік)

Окрім цього, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року у справі №400/4592/22, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 року, серед іншого, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 :

- здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020 року по 16.11.2020 року, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 - 2020 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні за 13 років з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року у справі №400/4592/22, 26 вересня 2023 року військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 32 472 грн. 57 коп.(а.с.9 зворотній бік)

Спірні правовідносини у цій справі склались з приводу ненарахування і невиплати військовою частиною НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 30.09.2016 року по 16.11.2020 року та грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 16.11.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР.

Так, структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно із чинним законодавством.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Положеннями статті 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

З наведеного вище слідує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці.

Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно із положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У пункті 2.2 рішення від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації є компенсаторною складовою доходу у вигляді заробітної плати працівника.

Виходячи з цього, очевидним є те, що спір про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 05.05.2022 року у справі № 380/8976/21, від 29.11.2023 року у справі № 560/11895/23.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно із статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

- пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Зі змісту цих норм слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення)).

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно до пункту 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

За такого правового регулювання, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (заробітної плати (грошового забезпечення)) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

У справі, що розглядається, апеляційним судом установлено, що індексація грошового забезпечення за період з 30.09.2016 року по 16.11.2020 року в сумі 184 345 грн. 76 коп. відповідачем виплачена ОСОБА_1 25.10.2023 року в повному обсязі на виконання рішення суду у справі №400/12697/21. (а.с.10 зворотній бік)

Крім того, на виконання судового рішення у справі №400/4592/22, 26.09.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30.01.2020 року по 16.11.2020 року у розмірі 32 472 грн. 57 коп.(а.с.9 зворотній бік)

Так, відповідачем не заперечується та обставина, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 30.09.2016 року по 16.11.2020 року та грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 16.11.2020 року здійснено на виконання судових рішень у справах №400/12697/21 та №400/12697/21.

Разом з цим, як суб`єкт виконання цього рішення, військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбаченої положеннями статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Ураховуючи, що несвоєчасне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 30.09.2016 року по 16.11.2020 року та грошового забезпечення за період з 30.01.2020 року по 16.11.2020 року відбулись у зв`язку із неправомірними діями відповідача, на переконання колегії суддів, позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплат, оскільки рішеннями суду у справах №400/12697/21 та №400/12697/21 встановлено факт невиплати вказаних доходів.

При цьому, колегія суддів враховує, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі №560/8194/20 (постанова від 02.04.2024 року), у тому числі в частині строків звернення та підстав.

У вказаній справі, Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 року по справі №240/186/20, від 17.11.2021 року по справі 460/4188/20, від 27.07.2022 року по справі 460/783/20, від 11.05.2023 року по справі 460/786/20, та сформулювати такі висновки:

«Умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

Крім того, Судова палата уважала, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.».

З рахуванням викладеного вище, помилковим є висновок суду попередньої інстанції, що у випадку якщо позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а відповідач не відмовляв у виплаті відповідної компенсації, то право ОСОБА_1 не порушено суб`єктом владних повноважень і звернення його до суду з цим позовом є передчасним.

За наведеного вище правового регулювання та встановлених апеляційним судом у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції допущено неправильне тлумачення закону, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а відтак, відповідно до ст. 315, 317 КАС України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 року у справі №400/14211/23 скасувати.

Прийняти у справі №400/14211/23 нове рішення суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян О.І. Шляхтицький