Справа № 212/7025/24
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/7025/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Борис О.Н., за участі секретаря судового засідання - Годунової В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відшкодування моральної шкоди

встановив:

В липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 №154 від 10.07.2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. У вказаній постанові зазначено, що 27.05.2024 військовозобов?язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 з терміном прибуття - 15.06.2024 на 08:00 годин. Проте у встановлений термін військовозобов?язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, про причини неявки не повідомив. Будь-яких інших відомостей про себе не надавав. Позивач вважає, що вищевказана постанова №154 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена незаконно та з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, у зв`язку із чим просив суд скасувати оскаржувану постанову №154 від 10.07.2024 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн та понесені судові витрати у справі.

Ухвалою суду від 17 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

24 липня 2024 року від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що останній заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що офіцер запасу ОСОБА_1 , 27.05.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав під особистий підпис повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата прибуття 15.06.2024 рік на 09:00. У повістці поряд з підписом проставлено власне прізвище та ініціали. Однак, на встановлену дату прибуття за повісткою, а саме 15.06.2024 року позивач до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, причини неявки не повідомив. Позивачем було надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_3 лист з повідомленням про продовження строку дії бронювання, однак про причин неприбуття у встановлений чинним законодавством термін позивач відповідачу не повідомив. Позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише 06 липня 2024 року з метою зняття його з розшуку. Також позивачем не надано жодного допустимого доказу про наявність у останнього моральних страждань. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Приписами частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

Так, відповідно до копії Постанови №154 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 10 липня 2024 року, складеної тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Як зазначено у оскаржуваній постанові, 27.05.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під особистий підпис отримав повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 з терміном прибуття - 15.06.2024 на 08:00 годин. Проте у встановлений термін військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, про причини неявки не повідомив. Будь-яких інших відомостей про себе не надавав. Відповідно до пункту 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів які встановлені в Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, призовники, військовозобов?язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Про дату, час та місце розгляду адміністративного провадження повідомлений. З матеріалами адміністративного провадження ознайомлений. У поясненні зазначив, що ним був направлений лист до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким повідомляється, що у нього продовжується термін бронювання.

Поважних причин неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 наявність бронювання у військовозобов`язаного не відноситься.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення не було виявлено. Обставиною, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення вказано неприбуття за повісткою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 під час дії воєнного стану на території України, що є продовженням протиправної поведінки.

У зв?язку з тим, що військовозобов?язаний ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строки які були встановлені у отриманої ним під особистий підпис повістці та у зв`язку з порушенням останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 пункту 1 Правил обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів які встановлені в Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, абз. 1 п. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», за що передбачено відповідальність відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП». (а.с. 15-17)

На підтвердження викладених у позовній заяві доводів, позивач надав до суду копію Наказу №19475 від 14.12.2023 Міністерства економіки України про бронювання військовозобов`язаних за ТОВ «Рудомайн», а також копію Витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного ОСОБА_1 , що працює в ТОВ «Рудомайн» строком на 6 місяців до 14.06.2024 року. (а.с. 18, 19)

Також, 14.06.2024 року позивач направив на адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 лист, в якому зазначив, що 04.05.2024 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №642 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2024 р. №516», відповідно до якої передбачено продовження строків дії відстрочок від призову на військову службі під час мобілізації, наданих військовозобов`язаним відповідними рішеннями Міністерства економіки згідно з Порядком бронювання №76. Також вказав, що надана відповідачу копія Наказу Мінекономіки №19475 від 14 грудня 2023 року «Про бронювання військовозобов`язаних за ТОВ «Рудомайн», строк дії автоматично продовжено строком на три місяці. (а.с. 20)

Вказаний лист відповідачу був надісланий 14.06.2024 року з описом вкладення до цінного листа з повідомленням на поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 : АДРЕСА_1 . (а.с. 21) На підтвердження отримання листа відповідачем 15.06.2024 року позивачем додано до позову роздруківку з перевіркою статусу відстеження відправлення.

Також на підтвердження наявності бронювання позивача до 14.09.2024 року останнім було долучено до матеріалів справи роздруківку з Військово-облікового документа Резерв+.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 3, 5 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ст. ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є факт його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_3 15.06.2024 року за повісткою, отриманою 27.05.2024 під особистий підпис.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що норми діючого законодавства вимагають, щоб повістка була вручена особисто і підписана особою, якій вона призначена.

Форма розписки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, згідно з яким повістка має відривну частину розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.

Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки законодавцем не встановлені.

У разі відмови від підписання повістки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки у присутності свідків складається акт про відмову від отримання.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, 27.05.2024 року ОСОБА_1 отримав повістку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 15.06.2024 року, під особистий підпис.

Копію розписки про отримання повістки було долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву та досліджено судом у судовому засіданні, з якої вбачається, що ОСОБА_1 27.05.2024 року отримав повістку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 15.06.2024.

Як зазначено позивачем, 14.06.2024 року ним було надіслано на поштову адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 лист, в якому зазначено, що 04.05.2024 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №642 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2024 р. №516», відповідно до якої передбачено продовження строків дії відстрочок від призову на військову службі під час мобілізації, наданих військовозобов`язаним відповідними рішеннями Міністерства економіки згідно з Порядком бронювання №76. Також вказав, що надана відповідачу копія Наказу Мінекономіки №19475 від 14 грудня 2023 року «Про бронювання військовозобов`язаних за ТОВ «Рудомайн», строк дії автоматично продовжено строком на три місяці. (а.с. 20) Вказаний лист відповідачем був отриманий 15.06.2024 року. (а.с. 21)

Як зазначено позивачем у позові, 06.07.2024 року він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для виключення інформації про нього з розшуку, але працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол №154 про адміністративне правопорушення від 06.07.2024 року та призначено розгляд справи на 10.07.2024 року. Також позивач зазначає, що до протоколу ним було надано заперечення про те, що підпис на повістці відповідає справжньому підпису, також надано копію листа про продовження терміну дії бронювання на новий термін, а також докази про його відправку та отримання ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також позивач зауважив, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення 10.07.2024 року не було встановлено всіх обставин справи, не враховано та не вказано пом`якшуючих обставин справи (позивач особисто повідомив відповідача про те, що в цей день приймав участь у судовому засіданні та не мав змоги прибути на визначений час, а направив листа та повідомив обставини неприбуття).

Водночас, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів з документальним підтвердженням викладених у позовній заяві доводів позивача щодо надання РТЦК та СП заперечень до протоколу, а також повідомлення останнього про неприбуття внаслідок участі позивача у судовому засіданні, що за твердженням позивача могло бути визнано поважною причиною неявки останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 у вказану дату.

10.07.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 була винесена постанова про адміністративне правопорушення №154 відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, копію якої останній отримав у цей же день, за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період дії правового режиму особливого періоду.

Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , але в зазначений день не з`явився, причин неприбуття не повідомив, чим порушив Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено, що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач не з`явившись до ТРЦК та СП на вимогу повістки порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 пункту 1 Правил обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів які встановлені в Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, абз. 1 п. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

Та обставина, що в оскаржуваній постанові містяться розбіжності в часі встановленого терміну прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою та в самій повістці, у силу вимог процесуального закону не може слугувати підставою для скасування цієї постанови, оскільки встановлена позивачу дата прибуття його до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою на 15.06.2024 року на конкретно визначений час, а також те, що позивач був повідомлений про необхідність такої явки на вказану дату, що не заперечується останнім, але не прибув у вказану дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою без надання поважності причин свого неприбуття, та всі інші відомості у постанові зазначені вірно.

Так, причини неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 не підтверджені жодними доказами.

Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не звільняє військовозобов`язаного від виконання інших обов`язків, визначених чинним законодавством України, в тому числі прибувати за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за умови, що такий виклик здійснений в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Та обставина, що на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено документи про бронювання позивача на час мобілізації на період дії військового стану, не звільняла його від обов`язку з`явитися за викликом по повістці 15.06.2024 року до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач, від виконання конституційного обов`язку (ст. 17, 65 Конституції) відмовився, документального підтвердження поважних причин відмови не надав.

Таким чином посилання позивача на той факт, що він є заброньованим не може бути підставою для не прибуття до ТЦК за повісткою 15.06.2024 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин неприбуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, при цьому при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, особа, яка винесла оскаржувану постанову діяла правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшла обґрунтованого висновку про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід залишити без задоволення.

Оскільки суд прийшов до висновку про залишення без задоволення основних позовних вимог, тому відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди, які є похідними від первісної вимоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 210-1, ст. ст. 251, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 72, 76-79, 90, 241-246, 286, 293, 295 КАС України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд,-

ухвалив:

Залишити рішення суб`єкта владних повноважень - Постанову № 154 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 10 липня 2024 року, складеної тимчасово виконуючим обов`язки заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відшкодування моральної шкоди - без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 26 липня 2024 року.

Суддя: О. Н. Борис