Справа № 280/10307/23
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 липня 2024 року м. Дніпросправа № 280/10307/23

Головуючий суддя І інстанції - Кисіль Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 року в адміністративній справі №280/10307/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 про виплати №270 від 01.10.2022р, №329 від 01.11.2022р, №356 від 01.12.2022р, №2 від 02.01.2023р, №49 від 01.02.2023р, №90 від 01.03.2023р, №192 від 06.05.2023р в частині виплати ОСОБА_2 ;

- визнати протиправною бездіяльність, а саме нездійснення виплати відповідачем грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу, та зобов`язати відповідача здійснювати виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу в повному розмірі, що згідно розрахунків відповідача становить 100 000,00 гривень щомісячно з дати зникнення безвісти ОСОБА_3 (з 28.02.2022р).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач є сином зниклого безвісти батька та перебував на його утриманні до зникнення. Зауважено, що суд першої інстанції при винесені рішення не врахував, що права позивача були порушені відповідачем починаючи з дати зникнення його батька, ОСОБА_3 безвісти, а саме з 28 лютого 2022р.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу в складі ВЧ НОМЕР_1 .

Сповіщенням від 20.06.2022 №996 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив третю особу - матір ОСОБА_3 про зникнення безвісті 28.02.2022 її сина (батька позивача) під час ведення бою з противником.

Листом від 30.08.2023 на звернення позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано копію цього сповіщення.

Наказами відповідача №270 від 01.10.2022, №329 від 01.11.2022, №356 від 01.12.2022, №2 від 02.01.2023, №49 від 01.02.2023, №90 від 01.03.2023, №192 від 06.05.2023 було призначено виплати третій особі грошового забезпечення її безвісті відсутнього сина (за її заявою вхідний №1781 від 18.09.2022).

Наказом відповідача від 02.06.2023 №235 виплата грошового забезпечення третій особі була призупинена.

За вхідним №3535 від 07.06.2023 відповідачем було зареєстровано звернення позивача про виплату грошового забезпечення безвісті відсутнього батька.

Станом на дату розгляду справи будь-якої інформації про наслідки розгляду звернення позивача до відповідача про виплату грошового забезпечення до суду не надійшло.

На запит представника позивача листом від 23.10.2023 №3303 відповідачем була надана інформація щодо причин не розгляду звернення позивача за виплатою грошового забезпечення.

Вважаючи оскаржувані накази в частині виплати третій особі грошового забезпечення протиправними, а також протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу зазначеного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату звернення до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення безвісті зниклого батька, обов`язок ОСОБА_3 утримувати свого повнолітнього сина (позивача) припинився, внаслідок припинення ним (позивачем) навчання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) визначений Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 (далі - Порядок № 884).

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку № 884, під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби.

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Відповідно до п.п. 4-7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

З наведеного слідує, що право отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця належить таким членам його сім`ї:

1) дружині (чоловіку),

2) а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним),

3) або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку),

4) а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців,

5) або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

При цьому, виплата такого грошового забезпечення здійснюється на підставі поданої членом сім`ї заяви.

Як видно з матеріалів справ, позивач обґрунтовує своє право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті батька ОСОБА_3 перебуванням на його утриманні, з огляду на навчання у Національному авіаційному університеті.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Отже, нормою ч. 1 ст. 199 СК України встановлений граничний строк зобов`язань батьків утримувати повнолітніх доньки, сина - до досягнення двадцяти трьох років, проте цей обов`язок припиняється у разі припинення навчання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач досяг 23-річного віку 18.06.2023, а закінчив навчання 31.12.2022 (лист юридичного факультету Національного авіаційного університету від 18.01.2024 №02, наданий на запит представника позивача, навчався на здобуття ступеню бакалавра з 01.09.2017 по 30.06.2021, на здобуття ступеню магістра з 01.09.2021 по 31.12.2022).

В свою чергу, з заявою про отримання грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_3 позивач звернувся лише 07.06.2023 року.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що станом на дату звернення до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення безвісті зниклого батька, обов`язок ОСОБА_3 утримувати свого повнолітнього сина (позивача) припинився, внаслідок припинення ним (позивачем) навчання.

При цьому, будь-яких доказів належності позивача до будь-яких інших осіб (членів сім`ї), які мають право на отримання грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця позивачем до суду подано не було.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів відповідача, якими призначена виплата грошового забезпечення безвісті зниклого ОСОБА_3 його матері, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що Порядком №884 виникнення права на отримання грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця пов`язане зі зверненням відповідного члена сім`ї до військової частини з відповідною заявою.

Оскільки станом на дати прийняття оскаржуваних наказів позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою про виплату грошового забезпечення безвісті зниклого батька, відповідно, такі накази не можуть бути визнані протиправними, у зв`язку із не реалізацією позивачем свого права у період їх видання.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 року в адміністративній справі №280/10307/23 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов