Справа № 212/7025/24
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/7025/24
У Х В А Л А

26 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Борис О.Н., розглянувши заяву ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порядку загального позовного провадження

встановив:

В липні 2024 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порядку загального позовного провадження.

17 липня 2024 року на підставі ухвали суду було відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в поряду спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

17 липня 2024 року від позивача через Електронний суд надійшла заява у справі про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в якій зазначено, що з урахуванням предмета спору, характеру спірних правовідносин, справа має значний інтерес для позивача, оскільки можливе в подальшому стягнення штрафу у подвійному розмірі та витрат виконавчого провадження, тому для повного і всебічного дослідження обставин справи розгляд справи необхідно проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 5 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 12 КАС України визначено перелік категорій справ у спорах, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження), а саме: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

В свою чергу, частиною 6 ст. 12 КАС України визначено перелік категорій справ незначної складності, який не є вичерпним, оскільки п.10 вказаної норми передбачено, що справами незначної складності є і інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 1 ст. 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Нормами ч.ч. 2, 3 ст. 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які розглядаються за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Так, справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 не підпадає під вичерпний перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України.

Враховуючи вимоги ст. ст. 171, 257, 262 КАС України, суд при відкритті провадження у справі дійшов висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відтак, суд зазначає про відсутність встановлених процесуальним законом перешкод для розгляду і вирішення даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Доводи позивача, викладені у заяві про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд вважає необґрунтованими та недоведеними належними та достатніми доказами.

Поза увагою позивача залишилося те, що суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення зі справою, у тому числі через систему Електронний суд та шляхом надсилання процесуальних документів, кожен з учасників справи мав змогу користуватися процесуальними правами та обов`язками, визначеними ст. 44 КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany» («Аксен проти Німеччини»), заява №8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі «Varela Assalino v. Portugal» («Варела Ассаліно проти Португалії»), заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання позивача викласти під час публічного слухання свої аргументи, які повно викладені в позові та процесуальних документах, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (аналогічний висновок викладений в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 24 січня 2020 року у справі № 9901/491/19 (11-1189заі19).

Суд вважає, що позивач жодним чином не позбавлений можливості надати пояснення і висловити свої міркування у заявах по суті справи.

Окрім того, КАС України не передбачає права позивача на подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, таким правом наділений відповідач.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, для якої пріоритетним є швидке вирішення справи, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги характер спору сторін, кількість та розмір заявлених позовних вимог, категорію та складність цієї справи, яка не відноситься до категорії справ, що підлягають розгляду виключно в порядку загального позовного провадження, обсяг та характер наданих сторонами доказів, кількість учасників справи, а також інші обставини, визначені ч. 3 ст. 257 КАС України, а також враховуючи мотивування заяви позивача, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви позивача та для переходу до загального позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 12, 90, 257, 260, суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника ОСОБА_2 , про скасування постанови №154 від 10.07.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порядку загального позовного провадження залишити без задоволення.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. Н. Борис