Справа № 380/11164/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11164/23 пров. № А/857/6178/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Кузаном Р.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період жовтень, листопад-грудень 2022 року та за період з 24.02.2023 по 22.04.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому вказану додаткову винагороду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено Постановою №168 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я внаслідок тяжкого поранення, пов`язане із захистом Батьківщини за період з 01.04.2023 по 22.04.2023 та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити її позивачу за вказаний період. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не надав доказів, які підтверджують його звернення у встановленому порядку до відповідача про здійснення донарахування додаткової винагороди за періоди стаціонарного лікування та/або перебування у відпустці за станом здоров`я після тяжкого поранення за період з 24.02.2023 по 22.04.2023. Таким чином, у відповідача не було правових підстав для здійснення її донарахування, з розрахунку 100000 грн за період з 24.02.2023 по 22.04.2023.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 з 24.08.2022 на посаді старшого стрільця, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 12.07.2022.

Судом встановлено, що внаслідок безпосередньої участі у бойових діях солдат ОСОБА_1 під час захисту Батьківщини, а саме виконуючи бойове завдання в районі с. Білогірка Бериславського району Херсонської області, у результаті ворожого мінометного обстрілу отримав поранення, а саме : вибухову травму, вогнепально-осколочне поранення, травматична ампутація ІІ-V пальців правої кисті на рівні кісток зап`ястя з дефектом м`яких тканин, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , виданої на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 за №531 від 09.09.2023. Поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння. Під час травмування позивач перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет).

02.09.2022 після отримання бойового поранення, позивач проходив довготривале лікування та перебував на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах в тому числі закордонних, а також у відпустках за станом здоров`я та на реабілітації.

Судом встановлено, що позивач отримав поранення важкого ступню, пов`язане із захистом Батьківщини, у зв`язку із чим перебував у період з 03.09.2022 по 14.09.2022 на стаціонарному лікування у КНП Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №2675/880), з 15.09.2022 по 07.10.2022 на стаціонарному лікування у КНП Одеська обласна клінічна лікарня (виписка №16689/571), з 07.10.2022 по 21.10.2022 на стаціонарному лікування у КНП ЧЛ ЧМР Одеської області (виписка №5382), з 22.10.2022 по 15.11.2022 на стаціонарному лікування у клінічному санаторії Аркадія ДПСУ (виписний епікриз №1082), з 24.02.2023 по 23.03.2023 на стаціонарному лікуванні у ДУ ІТО НАМН України (довідка-виписка №587917, довідка про тимчасову непрацездатність №719), з 16.11.2022 у відпустці на 45 днів за станом здоров`я (довідка ВЛК №6093 від 16.11.2022), з 22.03.2023 у відпустці на 30 днів за станом здоров`я (довідка ВЛК №1591 від 22.03.2023, відпускний квиток ВЧ НОМЕР_1 №593 від 24.03.2023).

15.02.2023 позивач звернувся до відповідача з рапортом, в якому просив нарахувати йому додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн за жовтень-грудень 2022 року відповідно до Постанови №168.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 за №102/2 від 30.06.2023, позивачу у спірний період нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення без урахування додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн, передбаченої Постановою №168.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати у повному розмірі збільшеної винагороди до 100000,00 грн за період жовтень, листопад-грудень 2022 року та за період з 24.02.2023 по 22.04.2023 відповідно до положень Постанови №168, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000,00 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та час перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії. Водночас, суд дійшов висновку, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу, збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я за період з 01.04.2023 по 22.04.2023.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до п.17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

ґУказом Президента України №64 від 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України №64 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 була прийнята Постанова №168, пунктом першим якої передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

01.04.2022 відповідно до Постанови №168, постановою КМУ №400 були внесені зміни, згідно яких, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Судом встановлено, що позивач отримав травму під час безпосередньої участі у бойових діях, а саме : вибухову травму, вогнепально-осколочне поранення, травматична ампутація ІІ-V пальців правої кисті на рівні кісток зап`ястя з дефектом м`яких тканин, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , виданої на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №531 від 09.09.2023.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 гривень здійснюється тим військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Беззаперечним є той факт, що позивач перебував у відпустці для лікування після поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Однак умовою для виплати цієї винагороди є та обставина, що поранення чи травма мають бути тяжкі.

Судом встановлено, що позивач отримав поранення важкого ступеню, пов`язане із захистом Батьківщини.

Зважаючи на характер травми, позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 гривень, як такий, що перебуває у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 гривень на місяць, як такий, що отримав поранення 02.09.2022, пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим поранням 02.09.2022, та за всі періоди перебування у відпустці для лікування після цього ж тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено Постановою №168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустці за станом здоров`я, внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 01.04.2023 по 22.04.2023 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вказану додаткову винагороду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року по справі №380/11164/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук