Справа № 462/4793/24
Суддя: Гедз Б. М.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/4793/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Гедз Б.М.

за участю секретаря судових засідань Ясниської В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

14.06.2024 ОСОБА_1 , за допомогою підсистеми «Електронний суд», звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.06.2024 серія ЕАР № 2307200 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП. В обгрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що 03 червня 2024 року інспектором патрульної поліції винесено потсанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2307200 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса страхування. Вважає постанову протиправною та винесеною із порушенням, передбаченого законом порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Просить скасувати постанову, оскільки вона складена за відсутності законної підстави зупинки транспортного засобу, яким він керував, поліцейським не було повідомлено йому причину зупинки, а тому вважає і наступну вимогу інспектора пред`явлення документів на право керування незаконною, наголошуючи на доктрині «плоди отруйного дерева», вказує, що у даному випадку, за оцінки допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, відсутність доказів на підтвердження законної зупинки автомобіля свідчить, що винесена надалі інспектором постанова про адміністартивне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП є «плодом отруйного дерева», тобто неправомірною. Крім того, поліцейським проігноровано категоричну незгоду позивача із пред`явленим обвинуваченням та не складено протоколу про адміністративнен правопорушення, хоча у відповідності до ч. 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що у разі якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП. В оскаржуваній постанові відсутні посиланння на докази, пояснень свідків, які б свідчили наявність вини в його діях, факт вчинення ним інкримінованого правопорушення не зафіксовано жодними належними та допустимими доказами. Крім того, звертає увагу на те, що у відповідності до покладеного на поліцейських ст. 268 КУпАП, не було роз`яснено процесуальні права та обов`язки. Оскільки оскаржувану постанову поліцейським прийнято на основі власного суб`єктивного переконання, просить позов задовольнити, постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 2307200 від 03.06.2024 скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі, відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позовну заяву та визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання такого.

Позивач ОСОБА_1 належним чином завчасно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку 09.07.2024 судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету ОСОБА_1 у підсистемі «Електронний Суд», у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься подана позивачем 24.06.2024 заява, згідно змісту якої просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що також підтверджується довідкою про доставку 09.07.2024 судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету Департаменту патрульної поліції Національної поліції у підсистемі «Електронний Суд», явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, однак скористався правом подати відзив на позовну заяву та представник відповідача подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.

В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, зважаючи, що учасники справи скористались у повному обсязі наданими їм правами подання передбачених чинним законом процесуальних документів на підтвердження своїх доводів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відзиві на позовну заяву представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Терлецький А.З. зазначає, що викладені позивачем у позовній заяві доводи не відповідають дійсності та повністю спростовуються даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських з місця події, копія якого долучена до відзиву на позовну заяву. Підставою зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», було не ввімкнення останнім покажчика повороту при зміні напрямку руху, що було зафіксовано безпосередньо поліцейськими, які чітко спостерігали факт правопорушення, оскільки рухались поліцейським автомобілем позаду автомобіля позивача. Причину зупинки водію було оголошено працівником поліції одразу після представлення та в ході з`ясування обставин, необхідних для початку розгляду справи по суті, позивач не зміг пред`явити на вимогу патрульного поліс ОСЦПВ, всіма способами намагався здійснити затягування процедури розгляду справи та уникнути відповідальності. Відмовившись представити працівнику поліції поліс ОСЦПВ, позивач допустив порушення вимог, передбачених п. 2.1. ПДР. В ході розгляду поліцейськими справи по суті позивачу було роз`яснено його процесуальні права та обов`язки у відповідності до ст. 268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом, яким також зафіксовано, що позивач скористався правовою допомогою у телефонному режимі. При цьому, звертає увагу також на те, що в ході перевірки документів та з`ясування обставин, працівниками поліції було виявлено у позивача ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим останньому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, який зі згоди водія проводився у медзакладі, та за результатами якого складено протокол за ст. 130 КУпАП, який направлено на розгляд Франківського районного суду м. Львова. Покликання позивача на відсутність у постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснювалась фото відеофіксація є безпідставними, оскільки зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку № 5 до Інструкції не передбачає внесення до нього таких відомостей та не містить відповідної графи, а їх відсутність жодним чином не спростовує факту вчинення адміністративного правопорушення, зафіксованого поліцейським. Щодо покликань позивача на не дотримання процедури складення протоколу, а не постанови про адміністративне правопорушення представник відповідача звертає увагу на положення ст. 258 КУпАП, якою чітко визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Оскільки інспектор приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах дискреційних повноважень та із дотриманням вимог, передбачених законом, просив у задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку із безпідставністю заявлених позивачем вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 03 червня 2024 року інспектором взводу

№ 2 роти № 4 батальйону УПП у Львівській області Шушпановим Ю.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2307200, якою до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Згідно змісту постанови серії ЕНА №2307200, ОСОБА_1 03.06.2024 о 16.29 год. на вул. Княгині Ольги-Наукова у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не включив показник повороту та в ході перевірки документів не пред`явив чинний поліс ОСЦПВ наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1. г ПДР відсутність у водія полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Стаття 286 КАС України, встановлює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Диспозицією частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно пункту 2.1. ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Позивач, оскаржуючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 КУпАП, покликається на відсутність законної підстави для зупинки поліцейськими транспортного засобу під його керування, а відтак, із врахуванням принципу «плодів отруйного дерева», незаконності винесеної щодо нього постанови, крім того звертає увагу на порушення патрульними процедури розгляду справи і порядку оформлення, оскільки не роз`яснено його прав та обов`язків та не враховано його заперечення події адміністративного правопорушення, у зв`язку із чим повинен був бути складений протокол про адміністративне правопорушення, а не постанова. Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписами ст.280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені судом на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Згідно з п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Таким чином, відсутність полісу договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підставою для притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд у своїй практиці, зокрема вказує, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав. (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 20.10.2020 (справа №444/2115/17).

Наголошено, що відповідно до діючого законодавства на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. При цьому право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Крім того, згідно висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 25.03.2019 у справі № 127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З оглянутого судом, долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву, диску відеозапису з нагрудних камер поліцейських з місця події, за фактом візуального спостереження поліцейськими під час патрулювання зафіксовано допущення позивачем порушення Правил дорожнього руху під час керування автомобілем марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку із чим патрульними поліцейськими здійснено правомірну зупинку транспортного засобу та повідомлено водія про підставу зупинки із покликанням на відповідні норми закону.

При цьому, судом беззаперечно встановлено, що в ході намагання поліцейськими встановити особу позивача, останній на неодноразову вимогу інспектора, всупереч вимогам п. 2.1. ПДР України, відмовився представити, зокрема поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія, чим дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, необґрунтованими та безпідставними є і покликання позивача у позовній заяві на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього шляхом не роз`яснення йому прав та обов`язків, змісту ст. 63 Конституції України, оскільки із відеозапису безпосередньо з місця події вбачається неодноразове роз`яснення інспектором поліції позивачу його прав, зокрема як до початку розгляду справи по суті, так і безпосередньо під час з`ясування обставин правопорушення, на прохання позивача працівниками поліції забезпечено останньому на місці зупинки транспортного засобу право скористатись правничою (правовою) допомогою, якою позивач скористався шляхом телефонного дзвінка.

Щодо доводів позивача в частині процедурних порушень відповідачем при складанні оскаржуваної постанови, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою установлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395від 07 листопада 2015року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81(в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121,статтями 121-1,121-2, частинами першою і другою статті 121-3, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123,статтями 124-1,125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1КУпАП поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах.

Тобто, відповідно до вимог Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Таким чином, поліцейським підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ч.2статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що поліцейський мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення (в даному випадку в місці зупинення правопорушника) та винести постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення протоколу.

Аналізуючи надані суду сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, із дослідженого судом відеозапису з місця події, будь-яких порушень зі сторони поліцейських при розгляді справи та оформленні постанови щодо позивача судом не встановлено. В той час, як позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених ним позовних вимог, а лише незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

За таких підстав суд приходить до висновку, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА № 2307200 є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до приписів частини 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись ст. 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанову серії ЕНА № 2307200 від 03.06.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесені щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/4793/24

Суддя: Б.М.Гедз