Справа № 380/7757/24
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань залишення позову без розгляду

26 липня 2024 рокусправа № 380/7757/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши у письмовому провадженні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області. Позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 21.03.2018 №10586/10/13-01-13-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку.

Ухвалою суду від 15.04.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Клопотання мотивоване тим, що у відповідності до вимог ст. 42, 58 Податкового кодексу України рішення від 21.03.2018 №10586/10/13-01-13-11 про анулювання реєстрації платника єдиного податку було скеровано ОСОБА_1 рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованим листом з повідомленням про вручення №627. Однак, дане відправлення повернуто поштовою службою у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відтак, строк на оскарження рішення №10586/10/13-01-13-11 від 21.03.2018 закінчився.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

З огляду на те, що розгляд цієї справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення сторін, за наявними матеріалами, суд вирішив цю заяву розглянути у порядку письмового провадження.

Суд розглянув клопотання та зазначає таке.

Предметом спору в даній справі є рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 21.03.2018 №10586/10/13-01-13-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку, а позивач звернувся з даним позовом до суду 10.04.2024.

Факт направлення оскаржуваного рішення позивачу на адресу: АДРЕСА_2 , підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про повернення повернуто за терміном зберігання.

Представником позивача до позовної заяви подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обгрунтована тим, що позивач тривалий час проживав за кордоном. У 2024 році ним розглядалось питання щодо прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності, оскільки з останнього кварталу 2021 року, протягом 2022-2023 років фактично припинив підприємницьку діяльність. Представником позивача надіслано до відповідача адвокатський запит щодо надання інформації щодо ОСОБА_1 . Листом від 12.03.2024 №7088/6/13-01-24-11 представником позивача отримано відповідь та копії документів, серед яких було рішення від 21.03.2018 №10586/10/13-01-13-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку, копія корінця рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу довідку форми Ф-20 про повернення поштового відправлення.

Представник позивача зазначає, що докази про направлення позивачу рішення від 21.03.2018 №10586/10/13-01-13-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку не підтверджуються наявним рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, оскільки у графі адресата вказано іншу особу. Позивач 20.03.2024 після отримання відповіді на адвокатський запит дізнався про прийняте рішення від 21.03.2018 №10586/10/13-01-13-11 про виключення з реєстру платника єдиного податку.

Відтак, спірним у цій справі є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення, а також наявність підстав вважати поважними причини пропуску строку, які пов`язані зі зміною системи оподаткування позивача.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Заявляючи клопотання про залишення позову без розгляду, представник Головного управління Державної податкової служби у Львівській області покликається на докази направлення оскаржуваного рішення позивачу рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися з відмітками повернуто за терміном зберігання, що є належним доказом вручення оскаржуваного рішення позивачу.

Водночас позивач вважає, що факт неотримання позивачем оскаржуваного рішення на пошті по наведеній відділенням зв`язку причині (повернуто за терміном зберігання) не свідчить, що неотримання відбулось внаслідок неналежного забезпечення позивачем отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження.

Слід зазначити, що питання листування платників податків та контролюючих органів унормовано статтею 42 ПК України.

Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З аналізу наведених норм слідує, що надіслання рішення здійснюється контролюючим органом за адресою місця проживання чи останнього відомого місця перебування фізичної особи (місцезнаходження - для юридичної особи). При цьому, на платника податку покладено обов`язок із повідомлення контролюючого органу про зміну ним свого місця проживання (місцезнаходження). У разі виконання платником такого обов`язку є підстави для звільнення його від виконання документів, надісланих податковим органом за неактуальною адресою.

Таким чином, за загальним правилом неотримання позивачем кореспонденції за зареєстрованим місцем знаходження позбавляє його можливості посилатися у відповідному спорі на обставини невручення йому відповідних документів, якщо буде встановлено, що такі документи були направлені на визначену платником при взятті на облік адресу.

Водночас, виходячи з обставин цієї справи, на переконання суду, такі негативні наслідки не можуть бути поширені на випадок, коли спірним є питання анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку при відсутності у нього податкової заборгованості.

При цьому суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 у справі № 814/1469/17 висловлено правову позицію з приводу такої причини невручення поштового відправлення як за закінченням строків зберігання. Так, судом зазначено, що положення Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання, така відмітка не передбачена як причина невручення судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Подібна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18.

У цій справі суд встановив, що направлена контролюючим органом поштова кореспонденція повернулася із зазначенням причини повернення -за закінченням строків зберігання. При цьому, позивач продовжував подавати податкові декларації протягом 2018-2021 року зі сплати єдиного податку з фізичних осіб та їх сплачувати, що підтверджує його необізнаність про існування оскаржуваного рішення.

Відтак, позивач дізнався про оскаржуване рішення 20.03.2024 з відповіді на адвокатський запит. Інших доказів повідомлення позивача про наявність оскаржуваного рішення відповідачем також не подано.

Враховуючи викладене, за наявності у розпорядженні контролюючого органу сумнівів про статус платника єдиного податку, невжиття контролюючим органом дій шодо реального повідомлення позивача про існування оскаржуваного рішення може бути розцінено судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду із відповідним позовом.

У рішенні ЄСПЛ по справі Ґолдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, §36, суд дійшов висновку, що право доступу до правосуддя є однією із невід`ємних складових права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції. У цьому ж рішенні (§35) ЄСПЛ зазначив, що було б немислимо, щоб частина перша статті 6 Конвенції містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій в цивільних справах і не захищала в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися цими гарантіями доступу до суду. Ступінь доступу, який надає національне законодавство, також повинен бути достатнім для забезпечення права на суд, беручи до уваги принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право доступу було ефективним, особа повинна мати чітку, практичну можливість оскаржити дію, яка становить втручання у його права (рішення ЄСПЛ у справі Белле проти Франції (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, §36).

Щодо обмеження права доступу до правосуддя, у рішенні по справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини (рішення від 12 липня 2001 року у справі Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany, §44), ЄСПЛ зазначив, що при цьому повинно бути забезпечено, що застосовані вимоги не обмежують або не зменшують доступу до суду особи таким чином або в такій мірі, що порушується сама суть цього права. Крім того, обмеження не буде сумісним з ч.1 ст.6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Крім того, у рішенні по справі Ейрі проти Ірландії (рішення від 9-го жовтня 1979 року у справі Airey v. Ireland, §24) ЄСПЛ вказав, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права, які є практичними та ефективними. Особливо це стосується права доступу до суду з огляду на визначне місце, яке в демократичному суспільстві належить праву на справедливий судовий розгляд. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії). Такої ж правової позиції дотримується й Верховний Суд у постанові від 18.12.2018 по справі №761/5894/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 122, 123, 240, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо не оскаржується. Заперечення на цю ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна