Справа № 120/2526/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 липня 2024 р. Справа № 120/2526/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №11 від 20.09.2023 року щодо відмови в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати йому до страхового стажу періоди роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області; період роботи зазначений у довідці №01-13-586 від 10.08.2023 КУ "Трудовий архів Шаргородської міськради"; та періоди роботи на території російської федерації згідно архівних довідок від 12.10.2020 №632, виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити, нарахувати та виплатити йому пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.09.2023.

Позовні вимоги мотивує тим, що 12.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно п. 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав всі необхідні документи. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №11 від 20.09.2023 йому було відмовлено в призначенні пенсії. До страхового стажу не враховано періоди роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня інформація про сплату страхових внесків; період роботи зазначений у довідці №01-13-586 віл 10.08.2023 КУ "Трудовий архів Шаргородської міськради", оскільки в довідці прізвище та по батькові не відповідає паспортним даним; та періоди роботи на території російської федерації згідно архівних довідок від 12.10.2020 №632, виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система", оскільки довідка, яка не відповідає формі, не посвідчена апостилем компетентного органу держави, в якій документ був складений. Не погоджуючись з рішенням та діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.03.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, зокрема запропоновано позивачу уточнити суб`єктний склад відповідачів відносно заявлених вимог.

26.03.2024 позивач подав заяву із позовом у новій редакції, де другим відповідачем позивач визначив Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, отже недоліки позовної заяви усунено.

Таким чином, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.04.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.

11.06.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подав відзив на позов, де відзначив, що відповідно до пункту 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Так, позивач 12.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою щодо призначення пенсії за віком.

Рішенням №1 від 20.09.2023 відмовлено у призначенні пенсії.

Як зазначено в рішення про відмову в призначення пенсії до страхового стажу не враховано періоди роботи, а саме:

періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків;

період роботи згідно довідки від 10.08.2023 №01-13-586, оскільки в довідці прізвище та по батькові заявника не відповідає паспортним даним "Гайдон";

періоди роботи згідно довідок від 12.10.2020 № 632, оскільки видані на території російської федерації документи, які не мають установленої форми, приймаються на території України за умови прославлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Враховуючи викладене, на думку Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, рішення від 20.09.2023 №11 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії прийнято згідно норм чинного законодавства.

Також, згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області до його електронного кабінету 04.04.2024 року о 03:54 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком від 12.09.2023.

Після опрацювання системою поданої заяви, за принципом екстериторіальності, органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ст. 26 Закону України № 1058- VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказано, що страховий стаж складає 15 років 8 місяців 9 днів з необхідних 20 років. Згідно поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи, а саме:

періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків;

період роботи згідно довідки від 10.08.2023 №01-13-586, оскільки в довідці прізвище та по батькові заявника не відповідає паспортним даним "Гайдон";

періоди роботи згідно довідок від 12.10.2020 № 632, оскільки видані на території російської федерації документи, які не мають установленої форми, приймаються на території України за умови прославлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 та незаконною відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень пункту 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України № 1058- VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема зазначено про не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5) відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Надаючи оцінку такій підставі для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу особи, суд зазначає наступне.

Згідно вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як слідує із матеріалів справи, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містяться записи про період роботи останнього різноробочим у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська з 02.01.2004 по 31.03.2006.

Записи в трудовій книжці про роботу позивача в періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006 відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач, підставу звільнення та вказані записи засвідчені печаткою підприємства.

Натомість, посилаючись на дані індивідуальних відомостей про застраховану особу, в яких відсутня інформація щодо сплати страхових внесків за періоди з 02.01.2004 по 31.03.2006, відповідач робить висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача вищезазначених періодів та, відповідно, - підстав для набуття права на призначення пенсії за відсутності необхідних 20 років стажу.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно дозакону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки воно здійснює таке нарахування страхових внесків, їх сплату (утримання) із заробітної плати застрахованої особи.

Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по внесенні індивідуальних відомостей та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі індивідуальних відомостей та в системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків за оскаржуваний період для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на призначення та виплату пенсії.

Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належного внесення індивідуальних відомостей та належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17.

Відтак, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у повному обсязі є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаних періодів до стажу роботи.

Також як слідує з матеріалів справи, спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 №11 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно довідки від 10.08.2023 №01-13-586, оскільки в довідці прізвище та по батькові заявника " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, довідок та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за складання даної довідки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у довідці. Розбіжність в одній літері не може стати перешкодою в зарахуванні відповідного періоду до страхового стажу.

Дана довідка чітко посвідчує юридичні факти, не містить виправлень та видана належним суб`єктом. Незначна розбіжність прізвища позивача в довідці від 10.08.2023 №01-13-586 є формальністю та не впливає на суть правовідносин.

Суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідачів щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Разом з тим, на думку суду, у спірному випадку відповідачі не перевірили записи у архівній довідці позивача, натомість не зарахували спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності.

Так, в ході судового розгляду також встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком відповідачем до страхового стажу позивача не зарахований період його роботи згідно довідок № 632 від 12.10.2020 виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система", оскільки документ не містить спеціальну відмітку (апостиль), що проставляється компетентним органом російської федерації.

Як вже зазначалося судом, згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості (зазначені неповні чи неточні відомості) про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Так, як свідчать матеріали справи, у трудовій книжці позивача відсутні записи про роботу у період з 1980 по 1987 на підприємствах які розташовані на території російської федерації, а саме у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці).

У зв`язку з цим, на підтвердження свого стажу у спірні періоди позивач надав відповідачу три архівні довідки від 12.10.2020 № 632 про періоди роботи у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці).

Відповідно до архівних довідок від 12.10.2020 № 632 архівного відділу Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система" по особистому складу наявні відомості про страховий стаж ОСОБА_1 у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці) у період:

з 24.11.1980 по 01.04.1981, з 17.11.1981 по 01.04.1982, з 22.11.1982 по 01.04.1983, з 21.11.1983 по 01.04.1984 працював робочим лісозаготовок 1 розряду Надвоїцького ліспромгоспу Ондинського лісопункту;

з 11.12.1984 по 01.04.1985 працював робочим лісозаготовок 1 розряду Надвоїцького ліспромгоспу Майгубського лісозаготівельного підприємства;

з 26.11.1985 по 01.04.1986 працював робочим лісозаготовок 1 розряду Надвоїцького ліспромгоспу Чорнопорізького лісозаготівельного підприємства;

з 23.05.1986 по 25.10.1986 працював сортувальником ІІІ роз. з використанням на плітці та лісосплавних роботах у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці);

з 01.12.1986 по 01.04.1987 працював лісорубом на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство).

У довідці вказано номера і дати наказів, які підтверджують роботу позивача на зазначених підприємствах, вказано посилання на особові карточки Т-2 та особові рахунки.

Отже, вказаною довідкою підтверджується, що позивач у спірні періоди працював у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці).

Однак, зазначена довідка не прийнята відповідачем, оскільки, на думку відповідача на ній мав бути проставлений апостиль.

Суд зазначає, що до 24.02.2022 документи, видані державними органами російської федерації, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 липня 1994 року №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, та Україна вийшла з конвенції. Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23.12.2022. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 №107, якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території Російської Федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що архівні довідки, видані на території російської федерації до 24.02.2022 приймалися без апостиля, суд вважає безпідставним висновок відповідача про необхідність засвідчення архівних довідок від 12.10.2020 № 632 апостилем.

Таким чином, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 1980 по 1987 у Надвоїцькому ліспромгоспі (Ондинський лісопункт, Майгубське лісозаготівельне підприємство, Чорнопорізьке лісозаготівельне підприємство), на Валдайському комплесному ліспромгоспі (Вожмогірське лісозаготівельне підприємство), та у Біломорсько-сегозерській сплавній конторі (Валдайській сплавній ділянці) за довідками від 12.10.2020 № 632 з посиланням на те, що на довідці не проставлено апостиль компетентним органом держави, в якій документ було складено.

Наведене свідчить про те, що територіальні органи Пенсійного фонду формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняли рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої статті 2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність їх скасування.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.09.2023 № 11 про відмову в призначені пенсії прийняте без урахуванням вищевказаних обставин, тому є таким, що прийняте всупереч нормам чинного законодавства, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції за прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Скасувавши рішення про відмову у призначенні пенсії, суд не може зобов`язати відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 , оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

За таких обставин, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області; період роботи зазначений у довідці №01-13-586 від 10.08.2023, виданої КУ "Трудовий архів Шаргородської міськради"; та періоди роботи згідно архівних довідок від 12.10.2020 №632, виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система".

При цьому, варто врахувати, що в позовній заяві позивач просить скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, натомість вимоги зобов`язального характеру скеровані до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Разом із тим, суд зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є належним способом захисту, як похідна вимога у випадку визнання протиправним та скасування рішення саме цього суб`єкта владних повноважень, а не будь-якого іншого.

Відповідно, за обставин цієї справи відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчиняти певні дії. Окрім цього, цей суб`єкт владних повноважень не розглядав заяву позивача.

Як наслідок, зобов`язати повторно розглянути заяву позивача належить саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Крім того, суд наголошує на тому, що згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно.

За наведених підстав та вказаних правових норм, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, наданих позивачем, суд вважає заявлений у цій справі адміністративний позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Тому на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 807,46 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №11 від 20.09.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 02.01.2004 по 31.03.2006 у ПОП "Союз" с. Лука-Мовчанська Жмеринського району Вінницької області; період роботи зазначений у довідці №01-13-586 від 10.08.2023, виданої КУ "Трудовий архів Шаргородської міськради"; та періоди роботи згідно архівних довідок від 12.10.2020 №632, виданих архівним відділом Муніципальної бюджетної установи "Сегежська централізована бібліотечна система".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 807,46 грн (вісімсот сім гривень 46 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, )

Суддя Мультян Марина Бондівна