Справа № 524/2615/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р.Справа № 524/2615/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Рибалка Ю.В., вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600, по справі № 524/2615/24

за позовом ОСОБА_1

до Департамент патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі відповідач, ДПП), в якому просив суд постанову серії ЕНА № 1487389 від 21 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати. Також просив стягнути судові витрати з відповідача.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.05.2024 у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідач не довів належними доказами факт вчинення ним зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування. Стверджує, що ним не було допущено інкримінованого йому адміністративного правопорушення, оскільки знак 3.34 «Зупинку заборонено» розташований разом із табличкою 7.2.2 «Зона дії знака 5,0 м», а його транспортний засіб був припаркований мінімум за 10 метрів від стовпа, де розташований знак із табличкою, за адресою АДРЕСА_1 . Вказує, що судом першої інстанції не встановлювалося питання зупинки транспортного засобу позивача у зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Також просив про розподіл судових витрат.

Відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги та подав відзив на неї, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу апелянта без задоволення. Наполягав на допущенні порушення правил дорожнього руху позивачем. Вказав, що на відповідній ділянці дороги є недоцільним встановлення знаку 7.2.2 «Зону дії знака» із зоною дії знаку в 5 метрів, а тому слід розуміти, що зона дії знаку 3.34 є 50 метрів. Також вказав, що ДСТУ 4100:2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» та п. 7 розділу 33 ПДР не передбачають зазначення розділових знаків в числових покажчиках, наприклад: крапка, кома. Також заперечив проти задоволення заяви апелянта про розподіл судових витрат з огляду на її необґрунтованість.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у наданих апеляційній скарзі та відзиві на неї просили розглядати справу без їх участі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини, які не оспорено сторонами.

21.02.2024 поліцейським 1 взводу 1 роти Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Велько К.А. винесено постанову серії ЕНА № 1487389 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 340 грн 00 коп за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 21.02.2024 близько 09 год. 46 хв. керуючи транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Кременчуці по вул. Алітуська, 2, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п.п. 8.4 «в» ПДР України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач не погодившись з постановою серії ЕНА № 1487389 від 21.02.2024, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з доведеності факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про Національну поліцію поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306(надалі - ПДР України), відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.(п. 1.3. ПДР України)

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. (п. 1.9. ПДР України)

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. (п. 8.1. ПДР України)

Згідно з п 8.2-1 ПДР України дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту. Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги). Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п.п. в), е) п. 8.4. Дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, зокрема:

- заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

- таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до приписів додатку 1 до ПДР України Зупинку заборонено. Забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету. Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені. Зона дії знаків може бути зменшена: для знаків 3.34-3.37 - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3. Таблички 7.2.2-7.2.7 застосовуються із знаками 3.34-3.37, а також знаками 5.45.1, 5.46.1, 5.47.1 (тільки табличка 7.2.2): 7.2.2 позначає зону дії знака, якщо вона не поширюється до найближчого перехрестя, а також для зазначення протяжності одного або кількох розміщених один за одним зупинкових майданчиків, позначених знаками 5.45.1, 5.46.1 і 5.47.1, без позначення кінця посадкового майданчика знаками 5.45.2, 5.46.2 і 5.47.2.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності. До структури складу адміністративного правопорушення відносяться: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; та суб`єктивна сторона.

Суб`єктивна сторона - це внутрішня сторона проступку, психічний стан суб`єкта проступку, що характеризує його волю, яка виявляється в протиправній дії, його ставлення до дії, яку він вчинив.

Ознаками суб`єктивної сторони проступку є вина, мотив і мета правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Крім діяння, ознаками об`єктивної сторони правопорушення є місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя здійснення діяння.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП , порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг,, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з текстом оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП позивач 21.02.2024 о 09:49:53 у м. Кременчук, вул. Алітуська (Генерала Жадова), 2, керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34. «Зупинка заборонена», здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4 ПДР України.

Дослідивши наданий сторонами по справі відеозапис та надані відповідачем світлини з місця здійснення позивачем зупинки, колегія суддів встановила, що перед в`їздом у прибудинкову територію між будинками АДРЕСА_2 , встановлені дорожні знаки 3.34 «Зупинка заборонена» та табличка 7.2.2, яка позначає зону дії знака «5.0 м».

З відеозапису (09:51:19 час зафіксований відеореєстратором, або 13:56 самого відеозапису) вбачається, що транспортний засіб позивача припаркований приблизно на розі будинку АДРЕСА_3 . Як і з даного відеозапису так і зі світлин вбачається, що даний транспортним засіб був припаркований на відстані понад 5 метрів від місця встановлення знаку 3.34. «Зупинка заборонена» та таблички 7.2.2, яка позначає зону дії знака «5.0 м».

Вказане виключає факт допущення позивачем правопорушення, встановлено п. .8.4. ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Доводи відповідача про те, що зона дії знаку складає 50 метрів, а не 5 метрів спростовується відомостями з таблички 7.2.2, яка зафіксована у відеозапису та на світлинах.

Твердження відповідача про те, що ДСТУ не передбачають зазначення розділових знаків в числових покажчиках, наприклад: крапка, кома є хибними та спростовується текстом ДСТУ, а саме:

- у п. 6.4 ДСТУ вказано, що значення параметрів, що наносять на знаки 1.6, 1.7, 3.3, 3.15-3.20, 3.29-3.32, 4.12, 4.13, 5.24-5.26, 5.30, 5.33, 5.57, 5.59, 5.60, 5.61, 6.1-6.23, 7.1.1-7.2.2, 7.2.5-7.2.7, 7.4.3-7.4.7, 7.19, 7.20, потрібно брати з наведених у таблиці 8.

- під п. 6.4 ДСТУ наведена таблиця 8, з тексту якої вбачається, що, зокрема, знаки 3.17, 3.18 мають значення параметра кратне 0,1 м; знаки 5,57, 6.1-6.23, 7.1.1, 7.1.3, 7.1.4, 7.2.1, 7.2.2, 7.2.5-7.2.7 мають значення параметра (10, 15, 20, 25, 30, 40, 50, 60, 70, 80, 100, 120, 150, 200, 250, 300, 350, 400, 500, 600, 700, 800, 900)м, у діапазонi вiд 1 км до 10 км - кратне 0,1 км, 10 км i більше - кратне 1,0 км.

Вказане свідчить про застосовність до дорожніх знаків та табличок до них кратних величин із застосуванням відповідних розділових знаків.

Покликання відповідача на недоцільність встановлення знаку 7.2.2 «Зону дії знака» тривалістю в п`ять метрів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обов`язком водія є чітке виконання вимог дорожніх знаків, а не надання оцінки щодо їх доцільності.

У розділі 1 ДСТУ вказано, зокрема, що цей стандарт застосовний при розробленні розділу з ОДР у проєктній документації на будівництво доріг, об`єктів сервісу, проєктів (схем) організації дорожнього руху (далі ОДР) згідно з ДСТУ 8752, а також при виготовленні дорожніх знаків і здійсненні контролю їхньої якості.

В контексті цього спору, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №127/12081/17 про те, що неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, то оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Окрім того, колегія суддів враховує, що у позовній заяві ОСОБА_1 покликався на те, що відповідач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки не забезпечив йому можливість скористатися правовою допомогою.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України. Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Колегія суддів зазначає, що аналіз вказаних приписів свідчить про наявність у суб`єкта владних повноважень - посадової особи органів Національної поліції, уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, законодавчо встановленого обов`язку із забезпечення осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, можливість користування правами, наведеними у ст. 268 КУпАП.

Порушення таких прав, зокрема права на участь захисника або інших прав, передбачених статтею 268 КУпАП, може відбутись у разі подання особою, яка притягається до відповідальності певних клопотань та необґрунтованої відмови у їх задоволенні з боку уповноваженої посадової особи.

Гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ст. 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки зумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено наданим відповідачем відеозаписом, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач заявив працівнику поліції клопотання про бажання скористуватися правничою допомогою, на що поліцейська йому відмовила вказавши на можливість оскарження постанови, ухваленої за наслідками розгляду матеріалів адміністративної справи.

За результатами розгляду справи стосовно позивача була складена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказане свідчить, що інспектор фактично не надав позивачу можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а саме - правом користуватися юридичною допомогою адвоката, якою він бажав скористатися під час розгляду справи, що прямо передбачено чинним законодавством.

Колегія суддів враховує, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що беручи до уваги особливу вразливість особи на початкових етапах провадження, коли він потрапляє в стресову ситуацію, забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення порушення його прав.

При розгляду цієї справи колегія суддів, у силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16-а, від 15 квітня 2020 року по справі №524/3644/17 стосовно того, що ненадання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є підставою для скасування постанови.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню, як таке, що винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права з ухваленням постанови про задоволення позову.

Вирішуючи клопотання позивача про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стосовно розподілу витрат на сплату судового збору, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.03.2024 та за подання апеляційної скарги у розмірі 726,72 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 03.06.2024.

За таких обставин, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення на користь позивача судових витрат за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 1332,32 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДПП.

Стосовно розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представником позивача в суді першої інстанції до матеріалів справи додані копію Договору про надання правничої допомоги від 26.02.2024, акту виконаних робіт № 1 від 04.03.2024, квитанцію про оплату правничої допомоги на суму 3000 грн, ордеру про надання правничої допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до умов договору, сторони домовились, що гонорар адвоката складає 3000 грн.

Відповідно до акту надання послуг № 1 від 04.03.2024 адвокатом Губиною А.Ю. були надані позивачеві такі юридичні послуги:

- співбесіда з обставин звернення Клієнта, надання усних консультацій з правничих питань стосовно звернення Клієнта;

- ознайомлення з матеріалами, документами тощо, наданими Клієнтом для ведення справи, з`ясування та розробка правничої позиції з підготовки матеріалів зі складання Позовної заяви про оскарження Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1487389 від 21.02.2024;

- розробка проекту Позовної заяви про оскарження Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1487389 від 21.02.2024;

- підготовка документів до Позовної заяви про оскарження Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1487389 від 21.02.2024 (в тому числі друк копій заяви (з додатками);

- надсилання Позовної заяви про оскарження Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1487389 від 21.02.2024 (з додатками) до суду.

Послуги оцінені адвокатом у розмірі 3000,00 грн.

Відповідач надав до суду першої інстанції клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні заяви позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, вказавши на не співмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу позивача.

Дослідивши обсяг вказаних послуг колегія суддів зазначає таке.

Послуги з надання Клієнту усної консультації не мають стосунку до розгляду справи по суті, а отже, й не мають жодного значення при вирішенні питання про розподілі витрат на правничу допомогу.

Інші послуги, надані адвокатом охоплюються послугою з розробки проекту Позовної заяви

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та складність справи, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ДПП у розмірі 1500 грн.

Стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Представником позивача до суду апеляційної інстанції разом з апеляційної скаргою додатково надані копії акту виконаних робіт № 1 від 03.06.2024, квитанцію про оплату правничої допомоги на суму 5000 грн, ордеру про надання правничої допомоги.

Відповідно до акту надання послуг № 1 від 04.03.2024 адвокатом Губіною А.Ю. були надані позивачеві такі юридичні послуги:

- знайомлення зі змістом Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від «08» травня 2024 року у справі № 524/2615/24;

- розробка проекту апеляційної скарги на Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від «08» травня 2024 року у справі № 524/2615/24;

- підготовка документів до апеляційної скарги на Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від «08» травня 2024 року у справі № 524/2615/24 (в тому числі друк копій);

- сплата судового збору за подання апеляційної скарги на Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від «08» травня 2024 року у справі № 524/2615/24;

- сканування та надсилання апеляційної скарги на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від «08» травня 2024 року у справі № 524/2615/24 (з додатками) до суду.

Послуги оцінені адвокатом у розмірі 5000,00 грн.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив відмовити у задоволенні клопотання апелянта про розподіл витрат на правничу допомогу, вказавши на не необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу позивача.

Дослідивши обсяг вказаних послуг колегія суддів зазначає таке.

Послуги з знайомлення зі змістом рішення суду першої інстанції, надані адвокатом охоплюються послугою з розробки проекту Позовної заяви.

Послуги зі сплати судового збору, друку копій документів, пов`язаних з витратами на правничу допомогу, сканування та направлення апеляційної скарги не потребують знань у сфері права, а тому не можуть включатися як самостійні послуги з правничої допомоги.

Разом з цим, колегія суддів, при вирішенні питання розподілу витрат на правничу допомогу, враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.11.2020 по справі №520/7431/19, від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19, від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19 (№ в ЄДРСР 110640807) тощо, про те: «що у будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань у апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому або такому ж розмірі, як надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. В свою чергу, процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.»

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та складність справи, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ДПП у розмірі 500,00 грн. А всього підлягає стягненню на користь позивача 2000,00 грн витрат за правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 132, 134, 139, 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 травня 2024 року по справі № 524/2615/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 1487389 від 21 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) судовий збір у сумі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн 32 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) судовий збір у сумі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк