Справа № 240/30584/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), яка полягає у не невиплаті додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова №168) у розмірі 100000 гривень за жовтень 2022 року, у зв`язку з безпосередньою участю у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України та зобов`язання провести нарахування і виплату такої винагороди пропорційно часу участі в бойових діях з компенсацією втрати частини доходу за час затримки виплати зазначеної винагороди.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу в Збройних Силах України та був зарахований до списків особового складу В/ч НОМЕР_1 . У жовтні 2022 року безпосередньо брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в селищі Дружба Донецької області. Зауважує, що за результатами проведення службового розслідування по факту невиконання ним наказу командира, що службова дисципліна ним порушена не була, а дії не призвели до порушення встановленого порядку несення військової служби та не вплинули на забезпечення боєздатності та бойової готовності 2 стрілецького батальйону В/Ч НОМЕР_1 . Додатково зауважує, що наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 01 травня 2023 року наказано командиру 2 стрілецького батальйону подати рапорт про виплату позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, за жовтень 2022 року. Однак, на момент звернення до суду відповідна винагорода не виплачена.
Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду докази ознайомлення позивача з наказом про результатами службового розслідування та іншими наказами, які стосуються такого розслідування. Питання дотримання строку звернення до суду з позовом буде вирішено після отримання судом витребуваних у відповідача документів.
29 листопада 2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що у зв`язку з надходженням рапорту командира підрозділу, в якому проходив службу позивач, про невиконання останнім 24 жовтня 2022 року наказу командира, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 не було проведено виплати додаткової винагороди за жовтень 2022 року.
За результатами службового розслідування 01 травня 2023 року командиром В/ч НОМЕР_1 видано наказ №1668, згідно якого, зокрема, командиру 2 стрілецького батальйону визначено встановленим порядком подати рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
З огляду на те, що відповідач не надав суду докази реалізації наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 01 травня 2023 року №1668, судом 12 грудня 2023 року постановлено ухвалу про витребування у відповідача відповідних доказів та зупинено провадження у справі до дати отримання судом таких.
24 червня 2024 року до суду надійшла заява відповідача, в якій зазначено, що надати рапорт командира 2 стрілецького батальйону про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 не має можливості у зв`язку з тим, що такий не подавався, наказ про виплату не видавався, проведення виплати не здійснювалося.
У період з 01 по 21 липня 2024 року головуючий суддя перебувала у відпустці.
Ухвалою суду від 26 липня 2024 року поновлено провадження у справі.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації. Відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 травня 2022 року №114 позивача, призначеного наказом Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 04 травня 2022 року №30-рс на посаду радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, який прибув для подальшого проходження військової служби із ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), з 07 травня 2022 року вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив для виконання службових обов`язків за посадою.
24 жовтня 2022 року командир 2 стрілецького батальйону підполковник ОСОБА_2 склав рапорт на ім`я командира частини про призначення службового розслідування по факту невиконання наказу командира В/ч НОМЕР_1 24 жовтня 2022 року військовослужбовцем військової служби за мобілізацією сержантом ОСОБА_1 , який зареєстрований 27 жовтня 2022 року.
30 квітня 2023 року за вхідним №8953/8 зареєстровано Акт проведення службового розслідування по факту не виконання наказу командира сержантом ОСОБА_1 .
На підставі зазначеного акта, 01 травня 2023 року наказом командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування по факту невиконання наказу командира сержантом ОСОБА_1 » № НОМЕР_3 командиру 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 наказано встановленим порядком подати рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої Постановою №168 на підставі підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Згідно заяви на виконання ухвали суду В/ч НОМЕР_1 від 20 червня 2024 року рапорт командира 2 стрілецького батальйону про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_4 не подавався, наказ для виплати такої винагороди не видавався, проведення виплати не здійснювалося.
Уважаючи бездіяльність по не проведенню нарахування і виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн відповідно до Постанови № 168 за жовтень 2022 року протиправними, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Вирішуючи питання дотримання строку звернення до суду з відповідним позовом, суд зауважує на таке.
Положеннями частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частин 1, 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції чинній, з 19 липня 2022 року (далі КЗпП України), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року.
Ураховуючи зазначене, застосуванню підлягає тримісячний строк з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання грошового забезпечення в належному розмірі.
При цьому пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Так, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У силу імперативних положень пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України відповідний строк не сплив, а був автоматично продовжений до завершення карантину, тобто до 30 червня 2023 року. Отже, визначений приписами статті 233 КЗпП України строк на звернення до суду з цим позовом сплинув 30 вересня 2023 року. Однак з цим позовом ОСОБА_1 , звернувся лише 18 жовтня 2023 року, що вказує на пропуск строку звернення до суду.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що з моменту порушення права на отримання додаткової винагороди до моменту звернення до суду з відповідним позовом проходить службу за мобілізацією та майже весь час перебуває в зоні бойових дій. Про існування наказу командира від 01 травня 2023 року №1668 йому стало відомо випадково, з наказом його не ознайомлювали, а копію такого він отримав неофіційно.
З метою перевірки зазначених доводів, суд ухвалою від 16 листопада 2023 року витребував у відповідача докази ознайомлення позивача із наказом від 01 травня 2023 року №1668.
Однак, відповідач вимоги ухвали не виконав та доказів на підтвердження факту ознайомлення позивача із зазначеним наказом не надав.
З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду з позовом пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
07 липня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України №793 до Постанови №168 внесено пункт 21, який підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року, згідно якого установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
До 01 лютого 2023 року порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України було визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23 червня 2022 року, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01 червня 2022 року.
Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
У цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).
Отже, з огляду на зазначені положення, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до пункту 6 Окремого доручення накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Як установлено судом, на момент постановлення рішення у справі наказом командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування по факту невиконання наказу командира сержантом ОСОБА_1 » від 01 травня 2023 року №1668 командиру 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 наказано встановленим порядком подати рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої Постановою №168 на підставі підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29 щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.
Згідно пунктів 8 та 9 цього розділу, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Станом на момент прийняття рішення по суті спору, командир 2 стрілецького батальйону В/ч НОМЕР_1 наказ командира частини від 01 травня 2023 року №1668 не виконав та рапорт про виплату додаткової винагороди за жовтень 2022 року сержанту ОСОБА_1 , встановленої Постановою №168, не подав.
Жодного нормативно-правового обґрунтування допущення такої бездіяльності відповідач суду не навів.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що саме бездіяльність посадових осіб В/ч НОМЕР_1 обумовила порушення права позивача на отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, а такому саме така бездіяльність підлягає визнанню протиправною.
Як зазначено вище, додаткова грошова винагорода виплачується військовослужбовцям Збройних Сил України у збільшеному до 100000 грн розмірі, за певних умов, а саме:
беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;
перебувають безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).
Згідно Окремого доручення Міністра оборони від 23 червня 2022 року №912/з/29 та Порядку №260 документальним підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Однак, зазначених документів позивач суду не надав.
Додатково суд зауважує, що згідно приписів пункту 1 Постанови №168 розмір додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000 грн визначається пропорційно часу участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, відповідач не заперечує факт участі позивача у зазначених діях, однак не надає інформації про час такої участі.
З огляду на викладене, суд уважає, що за наслідками розгляду цієї справи, для повного та об`єктивного вирішення спору, наявні підстави для прийняття рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, за жовтень 2022 року пропорційно часу участі в бойових діях.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 04 березня 2024 року у справі №240/6942/23.
Надаючи правову оцінку вимозі про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу за час затримки виплати додаткової винагороди, суд зауважує на таке.
Стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі Закон України № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону України № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 Закону України № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З аналізу норм Закону України №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі Порядок №159) слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:
1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;
2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);
3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);
4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що грошове забезпечення є доходом, а у разі несвоєчасної виплати сум грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Використане у статті 3 Закону України №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 3 Закону України №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.
Ураховуючи наведене правове регулювання та викладену Верховним Судом правову позицію, суд уважає обґрунтованими вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходу у зв`язку з порушенням строків його виплати, оскільки у судовому порядку встановлено протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за жовтень 2022 року пропорційно часу його участі у бойових діях.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час розгляду справи, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваної позивачем бездіяльності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позову ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за жовтень 2022 року пропорційно часу його участі у бойових діях.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за жовтень 2022 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за жовтень 2022 року пропорційно часу його участі у бойових діях.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис