Справа № 160/11403/24
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльністю відповідача-1 - не прийняття рішення по суті його рапортів від 22.09.2022 р. та від 28.02.2024 р. про видачу довідки про участь у бойових діях в період з 06.04.2022 р. по 05.06.2022 р.;
- зобов`язати відповідача-1 прийняти рішення по суті його рапортів від 22.09.2022 р. та від 28.02.2024 р. про видачу довідки про участь у бойових діях в період з 06.04.2022 р. по 05.06.2022 р.;
- визнати протиправною бездіяльністю відповідача-2 - не надання йому письмової відповіді про реагування на отриманий рапорт від 28.02.2024 року командиру ВЧ НОМЕР_1 про видачу довідки про участь у бойових діях в період з 06.04.2022 р. по 05.06.2022 р.;
- зобов`язати відповідача-2 надати йому письмову відповідь про заходи реагування на отриманий рапорт від 28.02.2024 року до командира ВЧ НОМЕР_1 щодо видачі довідки про участь у бойових діях в період з 06.04.2022 р. по 05.06.2022 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2024 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.ст.160, 161 КАС України.
На виконання ухвали суду, 07.05.2024 року позивачем усунуто вищезазначені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 08.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду, 23.05.2024 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач свій рапорт, адресований командиру ВЧ НОМЕР_1 надіслав на адресу Генерального штабу ЗСУ, тобто неналежному адресату, зазначаючи: Начальнику Генерального штабу Збройних Сил України для розгляду по суті командиру військової частини НОМЕР_1 ТУ СТрО Схід. Так, відповідно до приписів Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 30 січня 2019 року № 23/2019, Генеральний штаб Збройних Сил України здійснює стратегічне керівництво силами та засобами Збройних Сил, інших складових сил оборони, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Тобто, всупереч вимогам ст.12 Статуту внутрішньої служби позивачем не виконано вимоги в частині звернення за підпорядкованістю, так, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Статтею 14 Статуту внутрішньої служби визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідач-1 у відзиві також вказав, оскільки військову службу позивача призупинено, він не належить до ВЧ НОМЕР_1 , ані до Збройних Сил України, він не вважаться військовослужбовцем та не має права на звернення з рапортом, з яким можуть звертатись лише військовослужбовці, які перебувають на військовій службі, перебувають у списках військової частини і лише до свого безпосереднього командира. Отже, рапорт від 22.09.2022 р. та від 28.02.2024 р. не міг бути навіть поданий командиру ВЧ на розгляд, оскільки він поданий з порушенням порядку подання рапорту (через безпосереднього командира) та особою, яка не перебуває у списках частини та взагалі не належить до ЗСУ та по суті не є військовослужбовцем. На підставі викладеного, відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
18.06.2024 року до суду від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що позивач свій рапорт, адресований командиру ВЧ НОМЕР_1 надіслав на адресу Генерального штабу ЗСУ (тобто неналежному адресату), зазначаючи: Начальнику Генерального штабу Збройних Сил України для розгляду по суті Командиру військової частини НОМЕР_1 ТУ СТрО Схід. Зі змісту, долучених в якості додатків до відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачем-2 було вжито всіх належних заходів реагування на отриманий рапорт позивача від 28.02.2024 р., а відтак протиправної бездіяльності з боку відповідача-2 немає.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд зазначає наступне.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно із ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Відповідно п.2.1.6. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 р. № 124 рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно із п.115 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. № 551-XIV вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до ст.20 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
Судом встановлено, що 01.03.2022 року відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, зараховано в списки частини та призначено до 232 окремого Батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 Окремої бригади Територіальної оборони Регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » солдата ОСОБА_1 відповідно до витягу із наказу № 2 командира військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2022 №169, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (зі змінами) у зв`язку з відсутністю військовослужбовців понад десять діб, з метою доукомплектування посад у військовій частині та якісного використання кадрового потенціалу рядового та сержантського складу увільнити від займаних посад і зарахувати у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 та утримувати в списках особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , 1996 р.н., старшого розвідника 2 розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_5 .
Позивач 20.09.2022 р. звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 ТУ СТрО «Схід» з рапортом, в якому просив оформити та направити довідку про безпосередню участь у веденні бойових дій у складі розвідувального взводу відповідно до отриманих і виконаних бойових розпоряджень в секторі оборони, займаному ВЧ НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 в період з 06.04.2022 року по 05.06.2022 року.
Проте, до матеріалів позовної заяви, жодних доказів направлення зазначеного рапорту від 20.09.2022 р. відповідачу-1 не надано.
Однак, суд зазначає, що у вищезазначеному рапорті позивач звертався до командира ВЧ НОМЕР_1 ТУ СТрО «Схід» майору ОСОБА_2 , адреса військової частини НОМЕР_1 не вказана. Тому вказаний чек не підтверджує направлення відповідачу-1 рапорту від 20.09.2022 року.
Також в матеріалах справи відсутні докази отримання вказаного рапорту відповідачем-1. Більш того, у відзиві на позовну заяву відповідачем-1 не зазначено, що рапорт від 20.09.2022 року надходив до ВЧА7407 та реєструвався у відповідних журналах реєстрації в групі персоналу військової частини НОМЕР_1 .
Вказані обставини виключають факт бездіяльності відповідача-1 щодо не розгляду відповідачем-1 рапорту від 20.09.2022 року.
Так, позивач 28.02.2024 р. звернувся до начальника Генерального штабу Збройних сил України для розгляду по суті та командира ВЧ НОМЕР_1 ТУ СТрО «Схід» з рапортом, в якому просив оформити та направити довідку про безпосередню участь у веденні бойових дій у складі розвідувального взводу відповідно до отриманих і виконаних бойових розпоряджень в секторі оборони, займаному ВЧ НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 в період з 06.04.2022 року по 05.06.2022 року.
Вирішуючи спір суд зазначає, суд зазначає на наступне.
Відповідно до положень ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією та законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Також, суд зазначає, що рапорт позивача від 28.02.2024 р., був спрямований лише начальнику Генерального штабу ЗСУ для розгляду по суті.
Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем рапорту від 28.02.2024 р. до відповідної військової частини, або спрямування вказаного рапорту в порядку належності.
Отже, наведене виключає обставини бездіяльності відповідачів.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Абзацами першим та другим частини другої статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з викладених вище підстав.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Генерального штабу Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма