Справа № 520/8095/24
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 р. № 520/8095/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000043/2 від 13.12.2023 року та картку відмови №UА102020/2023/000200 від 13.12.2023 року, рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000044/2 від 14.12.2023 року та картку відмови №UА102020/2023/000201 від 14.12.2023 року, прийняті Чернігівською митницею.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000043/2 від 13.12.2023, №UА102000/2023/000044/2 від 14.12.2023 є протиправними та такими, що прийняті всупереч нормам чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, оскільки, позивачем при митному оформленні товарів надано повний пакет документів для підтвердження вартості товарів за 1 методом та вірно розраховано митну вартість товарів.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскаржувані рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Митного кодексу України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Представник позивача надав відповідь на відзив, представник відповідача надав заперечення, в яких додатково аргументував свою правову позицію.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У період з 27.05.2024 по 26.07.2024 суддя Ольга Горшкова перебувала у відпустці, відтак розгляд справи здійснюється у перший робочий день судді.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

18 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» (покупець) та WENZHOU LOFFREY SANITARY WARE CO., LTD (постачальник) укладено контракт № 1811-1.

02 січня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» та WENZHOU LOFFREY SANITARY WARE CO., LTD підписано додаткову угоду б/н до Контракту, якою внесено зміни до п. 14 Контракту.

20 вересня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» та WENZHOU LOFFREY SANITARY WARE CO., LTD підписано додаткову угоду до Контракту, якою внесено зміни до ст. 5, ст. 6, ст. 7.

27 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» та WENZHOU LOFFREY SANITARY WARE CO., LTD підписано додаткову угоду до Контракту, якою доповнено ст. 3 Контракту.

Відповідно до пункту 1 контракту, постачальник за цим контрактом зобов`язується поставити покупцеві товарив асортименті.

Відповідно до пункту 2 контракту, загальна кількість та асортимент товару, що поставляється складається з товарнихпартій, кількість якихвизначається у рахунку- фактурі на кожну поставку.

Відповідно до пункту 3 контракту, постачання товару за цим контрактом здійснюється у повній відповідності до «ІНКОТЕРМС-2010». Умови поставки визначаються та узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та зазначаються у рахунку-фактурі.

Відповідно до пункту 4 контракту, ціна за одиницю товару погоджується та встановлюєтьсяу рахунку-фактурі на кожну окрему партію товару до цього договору. Загальна сума контракту визначається загальною сумою товару, поставленого за контрактом. Валютою контракту та платежів є долар США.

11 червня 2020 року між Приватним підприємством "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ" (виконавець) і ТОВ «РІВЕРБЕТ» (замовник) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів №11/06-20.

Пунктом 1.1. Договору № 11/06-20, замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлену плату і в обумовлений термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі - товарів) замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю замовника, послуги.

11.12.2023 позивачем було подано до відповідача електронну митну декларацію №23UA33U2 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту.

На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 18955,30 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи:

1. Пакувальний лист (Packing list) № WEN-RIV20230920/2 від 20.09.2023;

2. Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №WEN-RIV20230920/2 від 20.09.2023;

3. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 9822 від 28.11.2023;

4. Декларація № MRN23PL322080NS6AWGN3 від 24.11.2023;

5. Декларація про походження товару (Declaration of origin) WEN-RIV20230920/2 від 20.09.2023;

6. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 1811-1 від 18.11.2022;

7. Договір про надання послуг митного брокера № 11/06-20 від 11.06.2020;

8. Відвантажувальна специфікація №WEN-RIV20230920/2 від 20.09.2023 (з перекладом);

9. Лист № 11/14-2 від 14.11.2023 з інформацією від ТОВ "РІВЕРБЕТ", що страхування вантажу не здійснювалося;

10. Якісний опис WEN-RIV20230920/2 від 20.09.2023 (з перекладом).

12.12.2023 відповідачем було направлено декларанту повідомлення №769567, в якому зазначено: «необхідне подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про вартісні характеристики ідентичних та/або подібних товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; виписка з бухгалтерської документації за попередні поставки (прибуткові, видаткові накладні тощо).»

13.12.2023 позивачем надано наступні відповіді на повідомлення № 769567, в яких останній зазначив:

- щодо надання прейскурантів (прайс-листів) виробника товару - що ТОВ «РІВЕРБЕТ» додає прайс-лист № 20230727 від 27.07.2023;

- щодо копії митної декларації країни відправлення - що декларацію №MRN23PL322080NS6AWGN3 від 24.11.2023 ТОВ «РІВЕРБЕТ» подано разом із митною декларацією 23UA33U2;

- щодо висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями - що ТОВ «РІВЕРБЕТ» додає звіт про оцінку майна №Б-13/12/23/05 від 13.12.2023, підготовлений товарною біржою;

- щодо надання виписки з бухгалтерської документації за попередні поставки (прибуткові, видаткові накладні тощо) - що митне оформлення товару здійснювалося за митною декларацією 23UA33U2, до якої відповідачеві було надано та додатково надано всі необхідні та наявні документи.

13.12.2023 відповідачем направлено позивачеві повідомлення № 769681, в якому зазначалося: «необхідне подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів за митною декларацією, а саме: банківський платіжний документ про оплату за товар згідно умов контракту».

13.12.2023 ТОВ «РІВЕРБЕТ» надано відповідь на повідомлення №769681 листом № 13/12/23-5, в якому остнній зазначив: "пунктом 4 ч. 2 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Статтею 5 Контракту № 1811-1 від 18.11.2022 року (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № б/н від 20.09.2023 року до Контракту) встановлено, що сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу - три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Додаткову угоду б/н від 20.09.2023 року ТОВ «РІВЕРБЕТ» додано. Рахунком-фактурою (інвойсом) № WEN- RIV20230920/2 від 20.09.2023 року передоплату не визначено. Тобто, сторони домовилися, що покупець повинен здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки (митного оформлення) товару. На момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена, тобто, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому необхідність надання ТОВ «РІВЕРБЕТ» документів за п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України на законодавчому рівні виключається.

Також ТОВ «РІВЕРБЕТ» було додатково надано наступні документи:

- Копія калькуляції собівартості №WEN-RІV20230920/2 від 20.09.2023 (з перекладом);

- Копія додаткової угоди б/н до Контракту від 02.01.2023 року;

- Копія листа № WEN-RIV20230920/2-1 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом);

- Копія листа № WEN-RIV20230920/2-2 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом);

- Копія листа № WEN-RIV20230920/2-3 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом);

- Копія листа № WEN-RIV20230920/2-4 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом);

- Копія листа № WEN-RIV20230920/2-5 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом);

- Копія видаткової накладної № WEN-RIV20230920/2 від 20.09.2023 (з перекладом);

- Копія комерційної пропозиції б/н від 07.11.2022 року (з перекладом);

- Копія листа № 12/12-1 від 12.12.2023 з інформацією від ТОВ "РІВЕРБЕТ", що ліцензування не передбачено.

13.12.2023 відповідачем було направлено позивачеві повідомлення № 769702, в якому зазначалося, що: «Відповідно до ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст.57 МКУпроведена консультація з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією по товару.»

13.12.2023 позивачем надано відповідь на повідомлення № 769702 листом № 131, в

якому останній зазначив, що ТОВ "РІВЕРБЕТ" разом із митною декларацією №23UA33U2 від 11.12.2023 подано відповідачеві усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч. 2 ст. 53 МК України, так і додаткові документи за ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом. Також ТОВ "РІВЕРБЕТ" надано відповіді на повідомлення № 769567 від 12.12.2023 щодо витребуваних документів та надано усі необхідні та наявні додаткові документи. Наголошено, що спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Подані ТОВ "РІВЕРБЕТ" документи є достатніми та такими, що у своїй сукупності підтверджують достовірність наданої інформації, а тому застосуванню підлягає перший метод визначення митної вартості товару.

13.12.2023 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA102000/2023/000043/2 та картку відмови №UА102020/2023/000200.

Також, 13.12.2023 декларантом було подано до відповідача електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера № 23UA48U2 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту.

На підтвердження заявленої в цій митній декларації інформації, зокрема, митної вартості товару, яка становить 13733,62 доларів США, разом із декларацією було подано наступні документи:

1. Пакувальний лист (Packing list) № WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023;

2. Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №WEN-RIV20230920/1 від

20.09.2023;

3. Коносамент № UTRUST23091434 від 28.10.2023;

4. Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 9680 від 07.12.2023;

5. Декларація № MRN23PL322080NU6BPMS0 від 05.12.2023;

6. Декларація про походження товару (Declaration of origin) № WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023;

7. Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № Б-13/12/23/05 від 13.12.2023;

8. Розрахунок ціни (калькуляція) №WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023 (з

перекладом);

9. Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 1811-1 від 18.11.2022;

10. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 02.01.2023;

11. Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 27.10.2023;

12. Договір про надання послуг митного брокера № 11/06-20 від 11.06.2020;

13. Видаткова накладна № WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023 (з перекладом);

14. Відвантажувальна специфікація № WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023 ( з перекладом);

15. Комерційна пропозиція б/н від 07.11.2022 (з перекладом);

16. Лист № 11/14-1 від 14.11.2023 з інформацією від ТОВ "РІВЕРБЕТ", що страхування вантажу не здійснювалося;

17. Лист № 12/12-2 від 12.12.2023 з інформацією від ТОВ "РІВЕРБЕТ", що ліцензування не передбачено;

18. Лист № WEN-RIV20230920/1-1 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (з перекладом);

19. Лист № WEN-RIV20230920/1-2 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (з перекладом);

20. Лист № WEN-RIV20230920/1-3 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (з перекладом);

21. Лист № WEN-RIV20230920/1-4 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (з перекладом);

22. Лист № WEN-RIV20230920/1-5 від 20.09.2023 з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (з перекладом);

23. Прайс-лист № 20230727 від 27.07.2023 (з перекладом);

24. Якісний опис № WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023 ( з перекладом).

13.12.2023 відповідачем було направлено декларанту повідомлення № 769683, в якому зазначалося, що необхідне подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів №°№°1-5 за митною декларацією, а саме: прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення. ? платіжне доручення проплату коштів за товари; виписка з бухгалтерської документації за попередні поставки (прибуткові, видатковінакладні тощо)».

13.12.2023 позивачем надано наступні відповіді на повідомлення № 769683, в яких зазначив:

- щодо надання прейскурантів (прайс-листів) виробника товару - що прайс-лист № 20230727 від 27.07.2023 року ТОВ «РІВЕРБЕТ» подано разом з митною декларацією 23UA48U2 та вже знаходиться у відповідача;

- щодо копії митної декларації країни відправлення - що декларацію № MRN23PL322080NU6BPMS0 від 05.12.2023 ТОВ «РІВЕРБЕТ» подано разом із митною декларацією 23UA48U2 та вже знаходиться у відповідача;

- щодо платіжного доручення про сплату коштів за товари - пунктом 4 ч. 2 ст. 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Статтею 5 Контракту № 1811-1 від 18.11.2022 року (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № б/н від 20.09.2023 року до Контракту) встановлено, що сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу - три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Додаткову угоду б/н від 20.09.2023 року ТОВ «РІВЕРБЕТ» додає. Рахунком-фактурою (інвойсом) №WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023 року передоплату не визначено. Тобто, сторони домовилися, що покупець повинен здійснити платіж протягом трьох місяців з моменту поставки (митного оформлення) товару. На момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена, тобто, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому необхідність надання ТОВ «РІВЕРБЕТ» документів за п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України на законодавчому рівні виключається;

- щодо надання виписки з бухгалтерської документації за попередні поставки (прибуткові, видаткові накладні тощо) - що митне оформлення товару здійснюється за митною декларацією №23UA48U2, до якої відповідачу вже було надано та додатково надано всі необхідні та наявні документи. Натомість витребування документів, а саме виписки з бухгалтерської документації за попередні поставки, є незаконним, адже такі документи не мають жодного відношення до митного оформлення за конкретною митною декларацією 23UA48U2. Відносно такого документа, як виписка з бухгалтерської документації в межах митного оформлення за митною декларацією 23UA48U2 вказано наступне: Статтею 5 Контракту № 1811-1 від

18.11.2022 (з урахуванням внесених змін додатковою угодою до контракту б/н від 20.09.2023 року) встановлено, що сторони домовилися, що оплата товару здійснюється, як правило, на умовах відстрочки платежу - три місяці з моменту поставки (митного оформлення). Додаткову угоду б/н від 20.09.2023 року ТОВ «РІВЕРБЕТ» додано. Рахунком-фактурою (інвойсом) WEN-RIV20230920/1 від 20.09.2023 передоплату не визначено. На момент митного оформлення оплата за партію оцінюваного товару не була здійснена. Отже, рахунок сплачено не було, банківські платіжні документи відсутні, а тому відповідно до п. 4 ч.3 ст. 53 МК України надання ТОВ «РІВЕРБЕТ» виписки з бухгалтерської документації на законодавчому рівні не вимагається.

13.12.2023 відповідачем було направлено позивачу повідомлення № 769719, в якому зазначалося, що: «у відповідності до вимог частини 5 статті 55, частини 4 статті 57 Митного кодексу України від 13.03.12 №° 4495-VI (зі змінами) проведена консультація між митним органом та декларантом з метою визначення основи митної вартості та обміну інформацією на ідентичніі подібні (аналогічні) товари.»

13.12.2023 позивачем надано відповідь на повідомлення № 769719 листом № 131/1, в якому останній зазначив: що ТОВ "РІВЕРБЕТ" разом із митною декларацією №23UA48U2 від 13.12.23 р. подано відповідачу усі необхідні та наявні документи, як за основним переліком на підтвердження митної вартості товару за ч. 2 ст. 53 МК України, так і додаткові документи за ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України, якими повністю підтверджено правильність визначення митної вартості товару декларантом. Також ТОВ "РІВЕРБЕТ" надано відповіді на повідомлення № 769683 від 13.12.2023 щодо витребуваних документів та надано додаткову угоду № б/н від 20.09.2023. Наголошено, що спрацювання ризиків АСАУР та наявність в ЄАІС іншої цінової інформації про ідентичні або подібні товари не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Подані ТОВ "РІВЕРБЕТ" документи є достатніми та такими, що у своїй сукупності підтверджують достовірність наданої інформації, а тому застосуванню підлягає перший метод визначення митної вартості товару.

14.12.2023 відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA102000/2023/000044/2 та картку відмови №UА102020/2023/000201.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.

Митний Кодекс України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України з`явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 МК України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 МК України).

Водночас, суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 815/5791/17.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують Митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд звертає увагу відповідача, що позиція за предметом оскарження має бути обґрунтована в межах предмету спору, та не має підтверджуватись додатковими обґрунтуваннями, що не були покладені в основу спірного рішення.

Суд вважає необхідним зазначити, що спрацювання ризиків АСУР не може бути достатньою підставою щодо твердження під час перевірки показників МД наявності у митного органу сумнівів та наявність підстав для витребування додаткових документів, оскільки згідно Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, такий розроблено з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, поліпшення ефективності роботи Держмитслужби під час митного контролю, прискорення митного оформлення за рахунок застосування методів управління ризиками, у тому числі аналізу ризиків із використанням інформаційних технологій, та здійснення таргетингу та цей Порядок встановлює єдиний підхід до здійснення митними органами (їх структурними підрозділами) аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю.

Тобто, сам спрацьований АСУР не є достатнім доказом порушення декларантом положень МК України, а є тим розробленим методом, який покращує ефективність роботи митниці під час перевірки та оформлення МД, та посадові особи під час застосування СУР як системи управління ризиками мають діяти у відповідності до МК України.

Враховуючи наведені обставини, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Суд вважає, що відповідач не обґрунтував однозначність скоригованої ним ціни, не довів обґрунтованості своїх сумнівів щодо заявленої митної вартості декларантом.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач під час митного оформлення надав відповідачеві усі необхідні документи, які ідентифікували оцінювані товари та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, суд не вбачає розбіжностей у наданих позивачем під час декларування документах.

Суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №300/426/19 дійшов висновків про те, що митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Обов`язок доведення обґрунтованості сумніву щодо митної вартості митним органом визначено в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №809/278/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що електронне повідомлення відповідача №25277 про необхідність надання додаткових документів містить перелік документів, який повністю відтворює положення частини 3 статті 53 Митного кодексу України.

У вказаному повідомленні відповідачем не зазначено, які саме документи, передбачені ст. 53 МК України, повинен надати позивач для підтвердження заявленої митної вартості за поданими до митного оформлення митними деклараціями.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195 (далі - Правила № 598), у графі 33 Рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу, результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів).

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, відповідачем жодним чином не вказано, які саме з наданих позивачем документів містять неповні відомості та/або розбіжності.

Крім того, митний орган не зазначив, які саме документи, на думку митниці, не містять в собі всіх даних на підтвердження обраного методу визначення митної вартості та які саме документи має подати позивач для підтвердження заявленої митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 по справі №826/25605/15 зазначив, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Враховуючи вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення в частині визнання протиправними та скасування рішень відповідача про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000043/2 від 13.12.2023 та №UА102000/2023/000044/2 від 14.12.2023 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА102020/2023/000200 від 13.12.2023 та №UА102020/2023/000201 від 14.12.2023.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ».

Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору здійснюється в порядку ст. 139 КАС України.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд ззначає наступне.

Представником позивача у позовній заяві вказано клопотання про стягнення на його користь судових витрат у розмірі 40000 грн на професійну правничу допомогу адвоката.

Представником відповідача у відзиві на позов подано до суду заперечення на заяву про стягнення судових витрат, в яких вказано на необґрунтованість заяви та не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з ціною позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВЕРБЕТ", в якості клієнта, і адвокатським бюро "Бідної Оксани Іванівни" в особі ОСОБА_1 , укладено договір №б/н від 27.03.2024 про надання правової допомоги.

Згідно до вказаного договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді у фіксованому розмірі.

Так, на виконання вказаного пункту договору, між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 27.03.2024 та додаткову угоду №2 від 27.03.2024, відповідно до якої розмір гонорару бюро складає 40000 грн.

Відповідно до платіжної інструкції №51119 від 28.03.2024, Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВЕРБЕТ" було оплачено 40000 грн на користь АБ "Бідної Оксани Іванівни" за надання правової допомоги відповідно до договору №б/н від 27.03.2024 про надання правової допомоги.

Отже, надаючи оцінку заявленому представником позивача клопотанню, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч. 3 ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

Верховний Суд в постанові від 03 березня 2021 року у справі №640/18964/17 зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

В той час, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №280/569/21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вищевказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 року по справі №826/9047/16.

Враховуючи предмет позову та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг в рамках договору про надання правової допомоги, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, витрати на правову допомогу у сумі 20000,00 грн.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги позивача про вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» (вул. Морозова, буд. 7, м. Харків, 61036, ) до Чернігівської митниці (пр-т Перемоги, буд. 6, м. Чернігів, 14017, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000043/2 від 13.12.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА102020/2023/000200 від 13.12.2023, прийняті Чернігівською митницею.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА102000/2023/000044/2 від 14.12.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА102020/2023/000201 від 14.12.2023, прийняті Чернігівською митницею.

Стягнути з Чернігівської митниці (пр-т Перемоги, буд. 6, м. Чернігів, 14017, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» (вул. Морозова, буд. 7, м. Харків, 61036, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору в розмірі 15962,74 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дві грн 74 коп.).

Стягнути з Чернігівської митниці (пр-т Перемоги, буд. 6, м. Чернігів, 14017, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВЕРБЕТ» (вул. Морозова, буд. 7, м. Харків, 61036, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000 грн (двадцять тисяч грн).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ольга ГОРШКОВА