Справа № 240/12964/23
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2024-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12964/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

26 липня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.02.2018 на суму 194229,23 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 21.02.2019 на суму 16185,76 грн.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідач звертався із письмовим запитом №5029/6-06-30-51-13 від 08.06.2018 до АТ «УкрСиббанку» у якому просив надати копії підтверджуючих документів, які свідчать про повідомлення платника податку - боржника про прощення (анулювання) боргу, зокрема: укладеного відповідного договору або надання повідомлення про суму спрощеного прощеного (анульованого) боргу, зокрема, по ОСОБА_1 , в сумі 864040,9 грн (а.с. 83).

Податковим органом отримано лист АТ «УкрСиббанку» від 27.07.2018 №14-2-02/34609/1 у якому зазначено:" Таким чином, запит ГУ ДФС в Житомирській області №5029/6/06-30-51-13 від 08.06.2018р. про надання інформації та документального підтвердження щодо надання доходу фізичним особам, перелік яких наведений протягом 2017 р., не містить встановлених законодавством підстав для надання такої інформації. При цьому, прагнучи до партнерських відносин підтверджуємо інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів на користь фізичних осіб, перелік яких наведений у листі, що протягом 2017 р. у повному обсязі відображено у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) фізичним особам і сум утриманого податку (форма №1ДФ) за ознакою доходу "126". Доходи нарахвані у вигляді основної суми боргу (кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог пункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 ПКУ та включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку за формою 1ДФ" (а.с. 84)

Наказом начальника Головного управління ДПС у Житомирській області від 17 жовтня 2018 року №2262 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 " наказано провести документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з 13.11.20187 тривалістю 3 робочих дні. Перевірку провести за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету (а.с. 23).

На підставі повідомлення від 17.10.2018 №929/06-30-13-05 та наказу №2262 від 17.10.2018, головним державним ревізором - інспектором контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Житомирській області було здійснено невиїзну позапланову перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

За результатом перевірки складено Акт від 22.11.2018 №1414/06-30-13-05/НОМЕР_1 (а.с. 61-76) у розділі ІІІ "Висновки" якого вказано, що документальною позаплановою невиїзною перевіркою фізичної особи ОСОБА_1 встановлено порушення :

1. 49.18.4 п. 49.18. ст. 49, пп «в» п. 176.1. ст. 176, п. 179.1. ст. 179 ПК України фізичною особою ОСОБА_2 не подано річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, граничний термін подання до 01.05.2018;

2. пп. 163.1.1 п. 163.1. ст. 163, пп «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164. пп. 165.1.55. п. 165.1. ст. 165, п. 167.1 ст. 167 ПК України, фізичною особою ОСОБА_2 занижено за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 податок на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 155 383,38 грн.

3. пп.163.1.1. п. 163.1. ст. 163, пп «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. ст. 164. пп. 165.1.55. п. 165.1. ст. 165, п. 1.1 пп.1.2 пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, фізичною особою ОСОБА_2 занижено за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 військовий збір, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 12948,61 грн.

На підставі висновків Акта від 22.11.2018 №1414/06-30-13-05/НОМЕР_1, відповідачем було складено податкове повідомлення - рішення від 21.02.2019:

- № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичним особами за результатами річного декларування на загальну суму 194229,23грн, з яких 155383,38 грн. за податковими зобов`язаннями та 38845,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 56);:

- № за платежем: військовий збір на загальну суму 16185,76 грн., з яких: з податкового зобов`язання 12948,61 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 3237,15 грн. (а.с. 57).

Податкові повідомлення-рішення були направлені 21.02.2019 позивачу за адресою: АДРЕСА_1 та 04.04.2019 року, однак у зв`язку з не врученням адресату, були повернуті до Головного управління ДПС У Житомирській області (а.с. 58, 60).

Позивач, вважаючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, за змістом підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Приписами статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підстави проведення документальних позапланових перевірок визначено у пункті 78.1 статті 78 ПК України.

Згідно пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Положеннями статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Отже, проведення перевірки як контрольного заходу передбачає такі етапи її проведення: встановлення підстав для проведення перевірки; прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки, яке оформлюється наказом керівника цього органу; допуск до перевірки; вивчення наданих платником податків документів та/або інших матеріалів; оформлення результатів перевірки.

Реалізація зазначених етапів означає, що податкова перевірка відбулася як юридичний факт, на підставі якого керівник податкового органу може зробити висновок про наявність податкового правопорушення та прийняти відповідне рішення.

Позивач зазначає, що не отримував жодних повідомлень про проведення перевірки щодо нього у 2018 року, не отримував копії наказу про перевірку, не приймав участі у проведенні перевірки по результатам якої було складено акт № 1404/06-30-13- 05/НОМЕР_1 від 22.11.2018 і також не отримував жодних акту, складеного по результатам перевірки від 22.11.2018.

Підпунктом 1.4.2 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 року № 22 (далі - Методичні рекомендації), встановлено, що з метою дотримання вимог статті 77 та 79 розділу II Кодексу підрозділи органу державної фіскальної служби, які очолюють здійснення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки, забезпечують надсилання рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку платнику податків (посадовій особі або законному (уповноваженому) представнику) копії наказу про проведення документальної планової або позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення.

Указаним підпунктом Методичних рекомендацій також роз`яснено контролюючому органу, що з метою дотримання вимог Кодексу та прав платників податків доцільно забезпечити завчасне надіслання (вручення) повідомлень про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

17.10.2018 Головним управлінням ДПС в Житомирській області направлено рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 наказ №2262 від 17.10.2018 та повідомлення від 17.10.2018 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства щодо своєчасності, достовірності, повного нарахування та сплати сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу, отриманого платником податку, як додаткове благо, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (а.с. 34).

Проте, конверт з поштовим відправленням, яким позивачу була направлена вказана кореспонденція, повернувся відправнику із зазначенням у довідці про причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 34 на звороті).

Нормами пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Згідно п.42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19 зазначив, що надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

У постанові від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19 Верховний Суд також зазначав, що у разі обрання податковим органом способу надіслання кореспонденції поштою та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа, такий відповідно до абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Також, позивач зазначає, що оскільки на копії конверту не зазначено дати його невручення або повернення до ДПС, що фактично позбавляє можливості встановити факт обізнаності позивача про перевірку на дату її проведення, - свідчить про те, що перевірка була проведена до повернення конверту з відміткою "за закінченням терміну зберігання" на адресу відповідача, тобто передчасно, що є порушенням ст.79 ПК України.

Проте, Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

У постановах від 11 червня 2020 року по справі № 823/1606/17 та від 12 серпня 2021 року по справі № 640/3605/19 Верховний Суд застосував норми статті 42, пункту 79.2 статі 79 ПК України у правовідносинах, в яких спір стосувався правомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки як підстава позову про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій факту повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, Верховний Суд зробив висновок, що наказ був надісланий контролюючим органом в порядку, встановленому законом.

Наведений у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 812/821/17 у якому зазначено, що у пункті 42.2 статті 42 ПК України закріплено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Законодавець встановив два окремих випадки, коли платнику податків вважаються належним чином врученими документи: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 08 квітня 2021 року у справі №812/821/17 висновує, що жодних застережень з приводу дати отримання (ознайомлення) документів, надісланих за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення статті 42 та 79 ПК України не містять.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні та проведенні перевірки може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Враховуючи наведене, контролюючим органом не було порушено процедуру повідомлення позивача про проведення перевірки, що в свою чергу тягне відповідні правові наслідки такої, зокрема прийняття податкових повідомлень-рішень за її результатами.

Стосовно підстав для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Приписами підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

В абзаці «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року), в свою чергу, передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Одночасно, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015, положення якого набрали чинності 07.05.2015, передбачено, що підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Відтак, з метою оподаткування, доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень, у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до п.8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Отже, боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Невиїзною позаплановою перевіркою (Акт від 22.11.2018 №1404/06-30-13-05/НОМЕР_1) встановлено та належними доказами підтверджується, що позивачу анульовано основну суму боргу у розмірі 32154,16 доларів США, що складає 864040,99 грн. по курсу НБУ станом на 29.11.2017 (а.с. 105).

У повідомлення про анулювання боргу №86-6-32/224 від 29.11.2017 вказано: "АТ "УкрСиббанк", як кредитор, з метою виконання вимог пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2, ст. 164 Податкового кодексу України, повідомляє Вас, як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника, що АТ "УкрСиббанк"прийнято рішення про анулювання Вашої кредитної заборгованості за Кредитним договором № від 14.09.2007 року, а саме суми основного боргу (кредиту) 32154,16 доларів США, що складає 864040,99 гривні по курсу НБУ станом на 29.11.2017 року" (а.с. 105).

Твердження позивача, що він не був обізнаний належним чином щодо обставин прощення йому боргу на суму 864 040,99 грн., оскільки жодних повідомлень від банку не отримував та відповідних угоди не підписував спростовано належними доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: наданою Акціонерним товариством "Укрсиббанк" до суду копією повідомлення про анулювання боргу №86-6-32/224 від 29.11.2017 у якому міститься напис "Оригінал отримав мною особисто 29.11.2017 ОСОБА_1 " (а.с. 105).

Таким чином, належними доказами підтверджується, що повідомлення про анулювання боргу отримане позивачем у листопаді 2017 року.

Застосування вимог абзацу «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

За змістом підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такий дохід: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Враховуючи наведене, суд вважає прощену суму основного боргу - додатковим благом, в розумінні пп. «д» п.п. 164.2.17 п.164.2. ст.164 Податкового кодексу України, що, в свою чергу, підтверджує правомірність дій відповідача щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті за результатами річного декларування за податковим повідомленням-рішенням № від 21.02.2018 та щодо нарахування військового збору за податковим повідомленням - рішенням № від 21.02.2018.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.