Справа № 585/236/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 р.Справа № 585/236/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.04.2024, головуючий суддя І інстанції: Шульга В.О., м. Ромни, повний текст складено 26.04.24 у справі № 585/236/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Роменського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом також відповідач), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову № 485 у справі про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2023 року, винесену відносно ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за частиною 2 статті 210-1 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 5100 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.

В апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним в позовній заяві. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без урахування того, що відповідач є юридичною особою; з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного стосовно позивача за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, вбачається, що документ складений головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , а 21 грудня 2023 року за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 - полковником ОСОБА_2 постановою № 485 застосоване адміністративне стягнення. Отже, на думку позивача, оскільки саме ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності, відповідно ІНФОРМАЦІЯ_3 і має відповідати за позовом у цій справі.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, просить апеляційний суд розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

З клопотанням від 10.07.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 надав довідку № 142121 від 28.09.2021 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з витягом із реєстру Роменської територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

В постанові № 485 у справі про адміністративне правопорушення, яка винесена 21.12.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , указано, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , установив, що гр. ОСОБА_1 порушила п. 24 Постанови КМУ № 1487 від 30.12.2022, якою визначено, що з метою забезпечення персонально первинного військового обліку виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють організацію в/обліку в/з. На вимогу п.8 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022 організація в/обліку в ОМС покладається на відповідальних керівників. 20.12.2023 проведено перевірку стану ведення персональнопервинного військового обліку призовників, в/з та резервістів та виявлено, що в/облік ведеться з грубим порушенням Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022, а саме ведення карток первинного обліку здійснюється за формою невстановленою чинного законодавства зразку, відсутня взаємодія з ІНФОРМАЦІЯ_3 у проведенні звірення, інформування у семиденний строк ІНФОРМАЦІЯ_6 про в/з, які прибули/вибули за межі ТГ не здійснювався. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 210 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 5100 грн. Копія постанови неякісна, у зв`язку з чим неможливо встановити повний зміст постанови (а.с.11).

З довідки, виданої Рогинською амбулаторією ОСОБА_1 , 1979 р.н., с. Рогинці, вбачається, що вона дійсно знаходилася на амбулаторному лікуванні з 08.01.2024 по 15.01.2024. ДЗ: Г.Р.В.І. У зв`язку з перебуванням сімейного лікаря в тарифній відпустці, лікування проводилося за призначенням лікаря-терапевта КНП «ЦПМСД» м. Ромни РМР ОСОБА_4 та під наглядом сімейної медсестри (а.с. 19).

Відповідно до довідки № 11 від 15.01.2024, виданої лікарем КНП «ЦПМСД», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходилась на амбулаторному лікуванні у лікаря терапевта «ЦПМСД» з 08.01.2024 по 15.01.2024 з діагнозом: гостре респіраторне захворювання, гострий бронхіт (а.с. 20).

Згідно з протоколом № 485 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210 КУпАП, складеним 20.12.2023 головним спеціалістом командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 порушила п.24 Постанови КМУ №1487 від 30.12.2022, ч. 1 ст. (нерозбірливо) Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 24 Постанови КМУ (нерозбірливо) та вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. (нерозбірливо). В графі «Пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності» пояснення особи відсутні. В графі «Копію протоколу отримав» є нерозбірливий підпис. Копія протоколу виконана неякісно, у зв`язку з чим встановити повний текст протоколу неможливо (а.с.38).

Як убачається з інформації № 21-23/969 від 14.03.2024, наданої Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області, для старости ОСОБА_1 в період з 08.01.2024 по 15.01.2024 запроваджено дистанційну роботу у зв`язку з перебуванням на амбулаторному лікуванні (а.с. 53).

Уважаючи постанову № 485 від 21 грудня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення протиправною, позивач ініціював спір у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не може мати статус самостійного відповідача у цій справі, оскільки не є належним відповідачем.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Згідно зі ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частинами 1, 2 статті 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частина 2 визначає, що повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення). Так, згідно з п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, серед іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, окрім іншого, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення (п. 12 Положення).

Відповідно до абз. 3 п. 3 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте така установа не є юридичною особою, так як відповідно до пункту 7 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства, а районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Згідно з довідкою № 142121 від 28.09.2021 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований за ідентифікаційним кодом 09537486, правовий статус суб`єкта без права юридичної особи, організаційно-правова форма відокремлений підрозділ.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не може мати статус самостійного відповідача у цій справі, оскільки не є належним відповідачем.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що за приписами статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Проте суд першої інстанції наведених вимог процесуального закону не дотримався та, вирішуючи спір, не з`ясував, хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

У цьому випадку суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного або залучити до участі у справі співвідповідача.

Водночас колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 48 КАС України слідує, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції, оскільки як наслідок заміни неналежного відповідача справа має розглядатися спочатку.

Такий висновок був неодноразово викладений Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.06.2021 у справі №460/2903/20, від 14.12.2020 у справі №826/17787/14, від 09.07.2020 у справі №2040/5355/18, від 26.08.2020 у справі №500/2972/17, від 23.06.2020 у справі №540/2269/18 та від 30.09.2019 у справі №140/72/19.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача, має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України. Залучення ж такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавляє залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

В силу наведених вище приписів процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та здійснити заміну первинного відповідача належним відповідачем. Так само в силу приписів статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.

Враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_7 не є належним відповідачем у справі, та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів уважає, що у цьому випадку слід відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного органу.

Одночасно слід указати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.

За приписами ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачених частинами 3, 4 ст. 48 КАС України, з урахуванням приписів ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.04.2024 у справі № 585/236/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова Л.В. Курило