Справа № 420/23326/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
29 липня 2024 року м.Одеса
З позовом до суду звернувся ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить:
Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2019 державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гречко Д.С., винесену у виконавчому провадженні №58190029.
Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від25.01.2019державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гречко Д.С., винесену у виконавчому провадженні №58190029.
Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від11.02.2019державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Гречко Д.С., винесену у виконавчому провадженні №58190029.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
За вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, їхньою посадовою або службовою особою, у т.ч. органу виконавчої служби, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби врегульований ст. 74 Закону України від 02.06.2016№1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон №1404-VIII). Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Аналіз наведених положень Закону №1404-VIII свідчить, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення виключно до суду, який видав виконавчий документ. Тобто критеріями розмежування юрисдикції згідно з цим законом є суд, що видав виконавчий документ.
Отже, спірне рішення прийнято з підстав невиконання (неналежного виконання) боржником зобов`язань з виконання рішення місцевого загального суду.
Тому для вирішення спору адміністративний суд, дотримуючись принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, має надати з`ясувати обставини і факти виконання позивачем рішення місцевого суду у сімейних правовідносинах, оцінювати стан виконання рішення місцевого загального суду.
Обсяг досліджуваних обставин і фактів свідчить, що вони входять у поняття здійснення судового контролю. З огляду на це заявлені спірні відносини стосуються сфери контролю за виконанням рішення місцевого загального суду.
Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Аналіз правової конструкції наведеної правової норми свідчить, що словосполучення у тому числі постанов державного виконавця про стягнення основної винагороди, штрафів (родовий відмінок) стосується словосполучення щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) (родовий відмінок), а не рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби (називний відмінок).
Тобто, наведені положення ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII жодним чином не поширюють юрисдикцію адміністративних судів на оскарження власне постанов державного виконавця про накладення штрафів, а встановлюють компетенцію адміністративного суду до позовів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця щодо виконання перелічених постанов.
Отже, постанова про накладення штрафу може бути оскаржена сторонами виконавчого провадження виключно до суду, який видав виконавчий документ у межах відкритого виконавчого провадження на підставі такого виконавчого документу.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 та ч. 1 ст. 448 Розділу VII Судовий контроль за виконанням судових рішень Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 №1618-ІV у редакції на час звернення з позовом (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Верховний Суд у вказаному рішення зазначив, що аналіз наведених правових норм свідчить про те, що спір щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, винесеного місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства, належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ, і його потрібно розглядати в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Отже, заявлений спір має розглядатися Приморським районним судом м. Одеси відповідно до вимог Розділу VII Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України.
Якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України визначений обов`язок судді відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.
Тому суд вирішив відмовити у відкритті провадження та на підставі ч. 6 ст. 170 КАС України роз`яснити позивачу, що спір віднесено до юрисдикції загального місцевого суду за правилами цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 170-171, 287 КАС України, суддя,-
Роз`яснити, що вирішення даного спору здійснюється в порядку цивільного судочинства України.
Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С.Єфіменко