Справа № 460/163/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 рокуЛьвівСправа № 460/163/24 пров. № А/857/13558/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 460/163/24 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

місце ухвалення судового рішення м.Рівне
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїВ.В. Щербаков
дата складання повного тексту рішення30 квітня 2024
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства Рівнеобленерго до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.12.2023 №10843/17000406 в частині застосування штрафу у сумі 102,37 грн., від 20.12.2023 №10841/17000406 в частині застосування штрафу у сумі 2616,88 грн., від 20.12.2023 №10838/17000406 в частині застосування штрафу у сумі 408,21 грн

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 460/163/24 відмовлено у задоволенні вказаного адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач не здійснював дії спрямованих на ухилення від сплати податку, більше того, Товариством здійснено всі дії, спрямовані на своєчасну сплату податків. Так, згідно банківської виписки, 24.05.2023 на рахунку Товариства, була накопичена достатня сума коштів для того, щоб забезпечити оплату орендної плати. Оплату узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за квітень 2023 року згідно податкових декларацій з плати за землю позивач виконав шляхом відправлення в банк платіжних інструкцій від 24.05.2023. Платіжні інструкції отримані і прийняті до виконання банківською установою 24 травня 2023 року, а фактично виконані 01 червня 2023 року. Запізнення на 2 дні допущено не через дії/бездіяльність платника податків, а з причини не виконання банківською установою, а саме Філією Рівненське обласне управління акціонерного товариства Державний ощадний банк України. При цьому, банківською установою платіжні інструкції були проведенні із запізненням в зв`язку з тим, що Держфінмоніторингом 18.05.2023 прийнято рішення про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго.

Також зазначає, що позиція суду першої інстанції не узгоджується з діючими нормами чинного законодавства, відповідно до ч. ч. 112.1, 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України, закріплено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Просить суд урахувати правову позицію Верховного суду, викладену у постанові №300/2906/22 від 05.10.2023 «… Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких, платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду…»

А відтак, стверджує, що доведення контролюючим органом вини ПрАТ «Рівнеобленерго» як це передбачено ч. ч. 112.1, 112.2 ст. 112 Податкового кодексу України, є обов`язковою умовою для притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення Товариства.

Зазначає, що застосовані судом висновки Верховного Суду не є подібними до даних правовідносин.

Окрім того, вважає протиправним прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у цій справі №460/163/24 від 05.01.2024 року

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

- факт порушення позивачем строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є доведений, а відтак відповідач правомірно нарахував йому за спірними податковими повідомленнями-рішеннями фінансові санкції у розмірі визначеному пунктом 124.1. ст. 124 Податкового кодексу України;

- приймаючи до виконання платіжні інструкції №200472993, 200472994, 200472992 від 24 травня 2023 року і виконуючи їх 01 червня 2023 року, з огляду на дію рішення Державної служби фінансового моніторингу про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго, Філія Рівненське обласне управління акціонерного товариства Державний ощадний банк України діяла у повній відповідності до вимог Закону України Про платіжні послуги №1591-IX від 30.06.2021 та Постанови Правління НБУ Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг №163 від 29.07.2022;

-дії Державної служби фінансового моніторингу в повній мірі узгоджуються з вимогами Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення №361-IX від 06.12.2019.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 17.11.2023 року на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України у порядку визначеному п.76.2 ст.76 Податкового кодексу України Головним управління ДПС у Рівненській області проведено камеральну перевірку ПАТ Рівнеобленерго щодо порушень термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб.

Результати перевірки оформлені актом №10546/Ж5/17-00-04-08-06/05424874 від 17.11.2023 у якому відображено порушення позивачем вимог п.50.1,, ст.50, п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України, а саме: платником податків порушено термін сплати узгодженої суми податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб згідно податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер , , від 31.01.23, від 13.03.2023, , від 07.04.23 за квітень 2023 в сумі 62549,09 по граничному терміну сплати 30.05.2023

05.12.2023 ПАТ Рівнеобленерго подало заперечення на акт камеральної перевірки, в якому вказало, що своєчасно сплатило узгоджені суми податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб за квітень 2023 року, подавши 24.05.2023 відповідні платіжні інструкції, які не були своєчасно виконані банком по причині накладення арешту на всі банківські рахунки Товариства зі сторони Держфінмоніторингу .

До письмових заперечень платником податків долучено копії наступних документів:

- платіжні інструкції від 24.05.2023 №, , .

- виписка із системи Клієнт-Банк про залишок коштів на рахунку в Філії Рівненське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України станом на 24.05.2023 25 2691743,48 грн.

- листи-звернення до Філії Рівненське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України №25-07/3731 від 12.05.2023, №25-07/4280 від 17.05.2023;

- лист-відповідь Філії Рівненське обласне управління Акціонерного товариства Державний ощадний банк України 115.33-07/20804/2023 від 26.05.2023

- лист №44-55/4611 від 31.05.2023, адресований ГУ ДПС у Рівненській області, про неможливість виконати податкове зобов`язання;

- лист - відповідь Держфінмоніторингу №3638/820-05 від 20.10.2023.

Копії відповідних документів позивачем надано і до матеріалів позовної заяви.

За результатами розгляду поданого заперечення Головним управління ДПС у Рівненській області відповіддю на заперечення №10546/Ж5/17-00-04-06/05424874 від 17.11.23 доводи платника податків відхилено, висновки акта перевірки залишено без змін.

20.12.2023 Головним управління ДПС у Рівненській області на підставі акта камеральної перевірки та висновку про результати розгляду заперечень прийнято податкові повідомлення-рішення:

№10841/17000406 яким до ПАТ Рівнеобленерго за затримку на 2 календарних дні сплати суми грошового зобов`язання із орендної плати з юридичних осіб застосовано штрафні санкції у розмірі 5% - 2616,88 грн. (податкова декларація з плати за землю № 2606,61 грн., № 8,02 грн., № 2,25 грн.)

№10838/17000406 яким до ПАТ Рівнеобленерго за затримку на 2 календарних дні сплати суми грошового зобов`язання із орендної плати з юридичних осіб застосовано штрафні санкції у розмірі 5% - 408,21 грн. (податкова декларація з плати за землю № 408,21 грн.)

№10843/17000406 яким до ПАТ Рівнеобленерго за затримку на 2 календарних дні сплати суми грошового зобов`язання із орендної плати з юридичних осіб застосовано штрафні санкції у розмірі 5% - 102,37 грн. (податкова декларація з плати за землю № 102.18 грн., № 0,19 грн.)

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся в суд з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Досліджуючи доводи скаржника з приводу протиправного розгляду судом першої інстанції даної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження, то колегія суддів зазначає, що відповідно до д п.6 ч.6 ст. 12 КАС України до справ незначної складності належать справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із п. 24 ч.1 ст. 4 КАС України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений Законом «Про Державний бюджет України на 2024 рік», становив 3028 грн.

Відтак, рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує суму 302800 грн (3028х100) є таким, що відноситься до справ незначної складності.

Згідно з частиною 2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При цьому, згідно частини 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів справи убачається, що позивачем оскаржуються податкові повідомлення рішення на загальну суму 3127 грн 46 коп, що в свою чергу вказує, що вказана справа належить до справ незначної складності. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач не звертався до суду з клопотанням про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та у відкритому судовому засіданні.

А як наслідок, суд першої інстанції підставно відкрив провадження та здійснив розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Отож, приведені позивачем доводи не можуть бути правовою підставою для задоволення апеляційної скарги.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються суті спору, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

За правилами пп.16.1.4 п.16.1. ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.31.1 ст.31 Податкового кодексу України, строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню (п.56.11. ст.56 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Статтею 286 цього розділу встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Згідно п.287.3. ст.287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, в силу вимог пп.75.1.1. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, є предметом камеральної перевірки.

З матеріалів справи убачається, що сума узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати з юридичних осіб за квітень 2023 року відображена у податковій декларації з плати за землю за 2023 рік , , від 31.01.23, від 13.03.2023, , від 07.04.23) в загальному обсязі 62549,09 грн. фактично сплачена до відповідних місцевих бюджетів 01.06.2023, тобто із затримкою строків сплати - 2 календарних дні.

Несвоєчасна сплата податку до бюджету виникла внаслідок того, що платіжні інструкції ПАТ Рівнеобленерго від 24.05.2023 були проведені банківською установою лише 01.06.2023 у зв`язку з тим, що 18.05.2023 Держфінмоніторингом прийнято рішення про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго.

Скаржник зазначає, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктом 124.1 статті 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків.

У контексті оспорюваного правозастосування варто вказати, що з 1 січня 2021 року набрали чинності положення пункту 79 Закону України від 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 17 грудня 2020 року №1117-IX), якими статті 123, 124, 126 і 128 ПК України фактично викладено в нових редакціях.

За вказаними змінами відповідальність за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з 1 січня 2021 року регулюється статтею 124 ПК України.

Так, згідно з пунктом 124.1 цієї статті у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пункту 124.2 статті 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що у відповідності до підпункту 109.1 статті 109 ПК України (у відповідній редакції) податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 ПК України встановлено, що порушення податкового законодавства та вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.

Стаття 112 ПК України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зокрема, останньою установлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 112.1). Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (пункт 112.2). У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи (пункт 112.7).

Також цієї нормою у пункті 112.8 визначено обставини, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а у статті 112-1 ПК України - обставини, що пом`якшують відповідальність особи.

Згідно ст. 112 ПК України серед іншого обставинами, які звільняють платника податків від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема є:

вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів (пп.112.8.4.);

вчинення діяння (дії або бездіяльності) з вини банку, органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, небанківського надавача платіжних послуг, еквайра, емітента електронних грошей (щодо податкових правопорушень, передбачених статтями 124 і 125- 1 цього Кодексу) (пп.112.8.5) .

Однак, як слідує з матеріалів справи жодних належних і допустимих доказів про наявність вини банківської установи та/або незаконного рішення контролюючого органу - Державної служби фінансового моніторингу позивач суду не надав.

При цьому, судом першої інстанції вірно ураховано, що Рівненське обласне управління акціонерного товариства Державний ощадний банк України приймаючи до виконання платіжні інструкції №200472993, 200472994, 200472992 від 24 травня 2023 року і виконуючи їх 01 червня 2023 року, з огляду на дію рішення Державної служби фінансового моніторингу про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго, діяла у повній відповідності до вимог Закону України Про платіжні послуги №1591-IX від 30.06.2021 та Постанови Правління НБУ Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг №163 від 29.07.2022.

Що стосується Державної служби фінансового моніторингу, то повноваження вказаного органу визначено Законом України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення №361-IX від 06.12.2019. Крім того, позивачем не приведено та не надано суду жодних доказів незаконності прийнятого рішення обумовленим контролюючим органом про зупинення фінансових операцій по рахункам, що належать ПАТ Рівнеобленерго.

Висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України Верховний Суд сформулював у постановах від 3 серпня 2023 року у справі №520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі №520/18519/21, від 5 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 16 листопада 2023 року у справі №160/24147/21.

Згідно позиції Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України, є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання, так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

У випадку встановлення контролюючим органом під час проведення перевірки на підставі сукупності відповідних даних податкової інформації обставин, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог податкового законодавства, контролюючий орган не позбавлений можливості констатувати в діяннях платника податків вини в умисній формі. Такі обставини з відповідним обґрунтуванням висновків про умисність діяння в обов`язковому порядку мають бути зазначені в акті перевірки, який за усталеною позицією Верховного Суду є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення.

В контексті наведеного та доводів позивача, покладених останнім в основу своєї позиції у даному спорі, суд апеляційної інстанції враховує, що поведінка платника податків щодо порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання кваліфікувалась як податкове правопорушення, за яке передбачалася відповідальність, як на момент закінчення граничних строків для сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з ПДВ, так і встановлена на момент прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії. Тому, враховуючи вищевикладену усталену позицію Верховного Суду, підстави для непоширення статті 124 ПК України в редакції Закону України від 16 січня 2020 року №466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 17 грудня 2020 року №1117-IX) на правовідносини, що є предметом дослідження у спорі, відсутні.

З огляду на відсутність спору про порушення Товариством строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання за умови не доведення наявності в діях позивача умислу, з урахуванням висновків акта перевірки та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України із застосуванням штрафних санкцій визначеної вказаною нормою.

Позиція щодо порядку застосування п.124.1 та п.124.2 статті ПК України також викладена у постанові ВС від 23 січня 2024 року у справі № 160/17160/21, яка є останньою правовою позицією у спірних правовідносинах та яка обов`язковою до застосування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 460/163/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос