Справа № 240/6662/24
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Житомир справа № 240/6662/24

категорія 102020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Пенсійного фонду України, в якому просить:

- визнати відповідь Пенсійного фонду України на його запит від 02.07.2023 "07.03.24 ПФУ запит повернення коштів", яка викладена в листі від 13.03.2024 протиправною;

- зобов`язати Пенсійний фонд України розглянути його запит на інформацію від 02.07.2023 "07.03.24 ПФУ запит повернення коштів" згідно з нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації".

- стягнути з рахунків Пенсійного Фонду України на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди у в сумі 35500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з метою встановлення наявності коштів у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області для виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/28748/22, позивач 07.03.2024 звернувся до Пенсійного Фонду України з запитом про надання інформації, за результатами розгляду якого отримав відповідь від 13.03.2024. Зазначає, що така відповідь не містить посиланням на Закон і викладення мотивів відмови а також роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Позивач вважає, що відповідач без належного обґрунтування відмовив йому у наданні інформації, яка за законом є відкритою, чим порушив його право на доступ до публічної інформації, гарантоване Законом України "Про доступ до публічної інформації", та завдав моральної шкоди, а тому просив позов задовольнити.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 24.04.2024 подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що запитувана позивачем інформація в частині надання даних "в розрізі Головних управлінь", у Фонді відсутня та не створювалась, про що повідомлено у відповіді на його запит.

29 квітня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив, де він зазначає, що відповідачем не було спростовано його доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог.

29 квітня 2024 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання з проханням витребувати у відповідача належно завірену копію договору, укладеного згідно з п.4 Порядку 1279, з Житомирською філією АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про виплату та доставку пенсій, грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у м. Коростишів (за місцем проживання позивача - одержувача) та належно завірену копію платіжного доручення на загальну суму 5094701,94 грн, уповноваженого органу з яким укладено договір згідно з п.4 Порядку 1279, на повернення грошової допомоги для ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань, не виплаченої станом на 15 грудня 2023 року.

Ухвалою суду від 02 травня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.

У період із 07.06.2024 по 11.07.2024 головуюча суддя перебувала у відпустці.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, позивач 07 березня 2024 року звернувся із запитом до Пенсійного фонду України в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просив надати інформацію про дату та суми грошової допомоги для ветеранів війни та жертв нациських переслідувань, не виплаченої станом на 15 грудня 2023 року, що надійшли до Пенсійного фонду України від уповноважених банків та АТ "Укрпошта" в розрізі Головних управлінь, з загальної суми 5094701,94 грн, які повернуті Пенсійним фондом України на рахунок Мінсоцполітики, відкритий у Казначействі.

Листом від 13 березня 2024 року за №2800-040201-8/15795 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 "Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги", фінансування виплати пенсій одержувачам здійснюється з 01.04.2021 Пенсійним фондом України централізовано, одним платежем без розподілу на види пенсій через організації, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги. Пенсійний фонд України на підставі виплатних документів, які формуються головними управліннями Пенсійного фонду України, автоматично формує платіжні інструкції одним платежем в розрізі організацій. Враховуючи вищезазначене, Пенсійний фонд України централізовано формував заявки на фінансування грошової допомоги і витрат на оплату послуг, пов`язаних з її виплатою та доставкою організаціями, які здійснюють виплату та доставку пенсій і грошової допомоги за місцем фактичного проживання та подавав їх Міністерству соціальної політики України. Пенсійний фонд України подавав заявки без виокремлення інформації по головних управліннях Пенсійного фонду України, згідно до яких перераховував кошти з окремого рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), відкритого в АТ "Ощадбанк", для забезпечення фінансування та обліку повернених виплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 № 754 "Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань". Також зазначив, що інформація щодо поверненої суми коштів 5094701,94 грн у розрізі головних управлінь Пенсійного фонду України, яку позивач просив надати на запит, Пенсійним фондом України не створювалась.

Вважаючи, що на запит від 07 березня 2024 року відповідачем не надано інформацію, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 цього Закону, що інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року №2939-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2939-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з вищенаведеного, публічна інформація розглядається у двох аспектах: відомості - отримані або створені у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; відомості, які знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до ст.3 Закону України №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.12 Закону України №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст.13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону України №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України №2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відтак, праву позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача, який володіє статусом розпорядника публічної інформації, надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Статтею 23 Закону № 2939-VI закріплено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації та передбачено, що такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Пенсійного фонду з запитом від 07.03.2024, в якому просив надати інформацію про дату та суми грошової допомоги для ветеранів війни та жертв нациських переслідувань, не виплаченої станом на 15 грудня 2023 року, що надійшли до Пенсійного фонду України від уповноважених банків та АТ "Укрпошта" в розрізі Головних управлінь, з загальної суми 5094701,94 грн, які повернуті Пенсійним фондом України на рахунок Мінсоцполітики, відкритий у Казначействі.

Водночас, листом від 13.03.2024 Пенсійний фонд України відмовив у наданні запитуваної інформації, у зв`язку з тим, що інформація щодо поверненої суми коштів 5094701,94 грн у розрізі головних управлінь Пенсійного фонду України, яку позивач просив надати на запит, Пенсійним фондом України не створювалась, тому запитувана інформація не відповідає вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Суд зазначає, що вичерпний перелік випадків, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту про надання інформації, встановлений нормами ч.1 ст.22 Закону №2939-VI.

Такими випадками є:

- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього закону;

- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього закону.

Пунктом 3 частини 4 статті 22 Закону №2939-VI визначено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Надаючи оцінку правомірності відмови відповідача у наданні запитуваної ОСОБА_1 інформації, суд зазначає, що однією з підстав для відмови у наданні запитуваної інформації, є ситуація, коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в наданні інформації за сукупності двох умов-розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Разом з тим, в п.1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі "Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Отже, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/27593/21.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що інформація про про дату та суми грошової допомоги для ветеранів війни та жертв нациських переслідувань, не виплаченої станом на 15 грудня 2023 року, що надійшли до Пенсійного фонду України від уповноважених банків та АТ "Укрпошта" в розрізі Головних управлінь, з загальної суми 5094701,94 грн, які повернуті Пенсійним фондом України на рахунок Мінсоцполітики, відкритий у Казначействі не розраховувалась та не створювалась Пенсійним Фондом України у процесі діяльності, тому запитувана позивачем інформація не відповідає вимогам Закону України "Про доступ до публічної інформації".

При цьому, підлягає врахуванню той факт, що позивач просив надати інформацію інформацію щодо поверненої суми коштів 5094701,94 грн саме у розрізі головних управлінь Пенсійного фонду України, що додатково свідчить про те, що для надання такої інформації потрібно провести відповідні математичні підрахунки.

Отже, запитувана позивачем інформація потребує її створення, що суперечить визначальній ознаці публічної інформації, як такої, що є заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом.

Суд зауважує, що за відсутності у Пенсійного фонду України такої інформації, він не зобов`язаний створювати таку інформацію у зв`язку із находженням запиту від позивача.

Отже, наведені відповідачем в оспорюваному рішенні обставини, що слугували причиною для відмови позивачу, цілком кореспондують визначеному у статті 22 Закону України №2939-VI переліку підстав для відмови.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбаченими Конституцією та законами України, тому не вбачає ознак протиправного характеру в діях під час розгляду запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації.

За відсутності порушення суб`єктом влади вимог Закону відсутні і підстави для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди як похідної. Відхилення вказаної вимоги пов`язується також із недоведеністю понесених позивачем витрат належними доказами.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто позивач повинен довести, що дійсно має право чи інтерес, про захист якого він просить, та відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України довести обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав чи інтересів позивача належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем та наявними у матеріалах справи доказами доведено факт належного розгляду запиту позивача від 07.03.2024, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Пенсійного фонду України (вул.Бастіонна,9, м.Київ, 01601, ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва