Справа № 530/1140/24
Суддя: Ситник О. В.
Дата ухвалення: 2024-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № Справа № 530/1140/24
Номер провадження 2-а/530/2/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді Ситник О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Стрілець Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зіньків, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно положень ст.229 ч.4 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серія ЕНА № 2238750 від 26.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ,стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування ( місцезнаходження юридичної особи) на території України в порядку ст.286 КАС України, -

В С Т А Н О В И В:

03.06.2024 року до суду надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серія ЕНА № 2238750 від 26.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ,стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування ( місцезнаходження юридичної особи) на території України в порядку ст.286 КАС України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а саме без всебічного та об`єктивного з`ясування поліцейським обставин справи, при відсутності достатніх доказів його винуватості в адміністративному правопорушенні. Зокрема, позивач зазначає, що інспектор поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 122 КУпАП, зазначив, що на даній ділянці дороги були відсутні дорожні знаки 5,49, відповідно обмеження швидкості в 50 км/год до нього не застосовується. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності було протиправним, оскільки швидкість руху, з якою він рухався, не відповідає швидкості, яка була зафіксована приладом «TruCam LТС20/20 TC008367», так як даний прилад використовувався інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області з порушенням (вимірювання швидкості даним приладом здійснювалося інспектором з рук, що унеможливлює точне фіксування швидкості руху транспортного засобу). Тому, з притягненням до адміністративної відповідальності позивач не погоджується, постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною, постановленою з порушенням вимог КУпАП, просить її скасувати, а провадження у справі закрити.

Представник Управління патрульної поліції у Львівській області Заброцька Я.Р.,, направив до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказав на те, що твердження викладені позивачем у позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що представник поліції Чухань Ю.М. діяв на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. При цьому, зазначає, що адресою скоєння правопорушення, є саме с. Новий Милятин, автодорога М-06, , що виключає помилкове уявлення позивача щодо того, що він керував поза межами населеного пункту. Такі відомості підтверджуються також і фото-/відео знімком, що зафіксовано 26.05.2024. Тому позивач повинен був виконувати вимоги дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту» в межах населеного пункту с. Новий Милятин, в якому діють вимоги ПДР, зокрема п.12.4, яким передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Щодо правомірності використання приладу «TruCam LТС20/20», зазначає, що з огляду на приписи чинного законодавства, лазерні вимірювачі швидкості «TruCam LТС20/20», які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх перевірки. Наявним свідоцтвом про повірку, яке додано до відзиву, законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/292280 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості «TruCam LТС20/20» до застосування.

Крім того, представник відповідача в своїх запереченнях від 14.02.2023 зазначає, що відповідно до листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 за № 22-38/49 яке дало роз`яснення з приводу використання приладу «TruCAM», вказано що «Лазерний вимірювач «TruCAM» відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Безпідставним є посилання позивача на дію знаку 5.70 «Фото, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», оскільки ПДР не містять положень щодо вказаного дорожнього знаку. Натомість введений дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі. Обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку «5.70» не дають права водію порушувати швидкісний режим руху. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Обставини, викладені у позовній заяві, являються суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення позивачем правопорушення, а тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.07.2024 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійша відповідь на відзив, у якій зазначає, що на момент складання адміністративного протоколу вказані дорожні знаки були відсутні. Відповідач не надав суду будь-яких письмових доказів та не посилався ні на один із допустимих доказів, який би ствердив вину позивача.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача патрульної поліції в судове засідання не з`явилася, але подала заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначила, що повністю підтримує поданий відзив на позов та просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши письмові докази додані до позовної заяви, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 26.05.2024 року інспектор 1 взводу роти № 4 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_2 винесла постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2238750 від 26.05.2024.

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статтею 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, за те, що 26.05.2024 о 09:38 годині водій ОСОБА_1 рухаючись в с. Новий Милятин по автодорозі М - 06, керуючи транспортним засобом, державний номерний знак НОМЕР_1 , керував в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 зі швидкістю 90 км/год, перевищуючи встановлені обмеження швидкості більше, ніж на 20 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України. Правопорушення було зафіксовано приладом «TruCam LТС20/20 TC008367», що підтверджується копією постанови (а.с. 18).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що швидкість руху, з якою він рухався, не відповідає швидкості, яка була зафіксована приладом «TruCam LТС20/20 TC008367», так як даний прилад використовувався інспектором поліції порушенням (вимірювання швидкості даним приладом здійснювалося інспектором з рук, що унеможливлює точне фіксування швидкості руху транспортного засобу).

Так, позивачем не визнаються обставини порушення ним п. 12.4 ПДР України, а саме: перевищення швидкості руху у населеному пункті понад 20 км/год, оскільки на даній ділянці дороги був відсутній дорожній знак 5,49, відповідно обмеження швидкості в 50 км/год до нього не застосовується.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2238750 від 26.05.2024 вбачається, що позивач порушив швидкісний режим, визначений пунктом 12.4 ПДР України. При цьому в оскаржуваній постанові відповідач посилався на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом позивачем, а саме на показання приладу «TruCam LТС20/20 TC008367».

Оглядом оптичного диску встановлено, що на відеозаписах з приладу «TruCam LТС20/20 TC008367» та з портативного відеореєстратора поліцейського вбачається, що швидкість руху автомобіля «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент фіксування порушення становила 90 км/год.

Частиною першою статті 122 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52; (пункт 1.10 ПДР). Дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» визначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Дорожній знак 5.51 «Початок населеного пункту» визначає найменування і початок населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. (підрозділ 5 розділу 33ПДР).

Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на транспортному засобі зі швидкістю, що перевищує двадцять кілометрів на годину, та саме в межах населеного пункту, який позначений дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту».

Суд звертає увагу, що з наданих відеозаписів не можливо прослідкувати та встановити факт щодо наявності дорожнього знаку 5.49 на початку населеного пункту, яким би мав керуватись позивач, не можливо без наявності дорожнього знаку 5.49 «Початок населеного пункту» визначитись, чи діють вимоги ПДР, що визначають порядок руху в населених пунктах чи такі вимоги не діють, оскільки міг бути знак 5.51«Початок населеного пункту». Також наданий до відзиву фотоматеріал (а.с.37) не підтверджує що цей знак дійсно можливо помітити, оскільки з фото наданого представником відповідача вбачається що воно зроблено в іншу пору року ані ж вчинене правопорушення з оскарженням якого звернувся позивач, оскільки на деревах та кущах, які знаходилися перед знаком 5.49 «Початок населеного пункту» відсутнє листя, яке чітко видно на фото та відеоматеріалах знятих в день складання оскаржуваної постанови, жодного доказу наявності дорожніх знаків 5.49 чи 5.51 на час вчинення адміністративного правопорушення в зоні дії яких міг би перебувати автомобіль позивача, суду не надано.

Суд враховуюче вищенаведене вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доказів, які б свідчили про порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v.Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 2238750 від 26.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., прийнята не у спосіб визначений законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, враховуючи те, що в цій категорії справ тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про адміністративне правопорушення такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 55, 59, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 38, 122 ч. 1, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 194, 205, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серія ЕНА № 2238750 від 26.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ,стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування ( місцезнаходження юридичної особи) на території України в порядку ст.286 КАС України - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №2238750 від 26.05.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектором 1 взводу 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Чухань Юрієм Миколайовичем, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та застосовано штраф в розмірі 340 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відшкодувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму штрафу в розмірі 340 грн, сплаченого згідно платіжної інструкції №0.0..1 від 28.05.2024 року до Державного бюджету України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ситник