Справа № 120/4906/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 липня 2024 р. Справа № 120/4906/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Альчук М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Магдич М.М.

представника позивача: Воловодівського І.Г.

представників відповідача: Пенської О.Ю., Сабардак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Адіс" до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Адіс" звернулося до суду з адміністративним позовом до головного управління ДПС України у Вінницькій області із позовними вимогами про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень, якими підприємству збільшено розмір грошових зобов`язань та застосовано штрафні санкції. Зокрема, представник позивача наголошує, що прийняті рішення базуються на підставі юридично неспроможних висновків акту перевірки, що здійсненні без урахування фактичних обставин.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, наголошує, що актом перевірки встановлено чіткі порушення позивачем вимог податкового законодавства України. Окрім того, зауважує, що позивачем під час здійснення перевірки не було надано будь-яких підтверджуючих документів, що б спростовували встановлене у акті.

До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній наголошує на безпідставності доводів відповідача. Більше того, зауважує, що судовими рішеннями уже надавалася оцінка окремим встановленим контролюючим органом порушень.

Окрім того, на виконання вимог суду, представником позивача надано до суду документи, що підтверджують отримання підприємством юридичних послуг під час здійснення господарської діяльності.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши доводи сторін, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 28.11.2023 року № 5275, № 5276, № 5284, № 5280, № 5282, № 5277 інспекторами головного управління ДПС у Вінницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку приватного підприємства "Адіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2023 року, з питань валютного законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2023 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.09.2023 року, іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 30.09.2023 року.

За результатами перевірки складено акт від 25.12.2023 року № 2535702/02-32-07-01/31576283 відповідно до якого встановлено, зокрема такі порушення:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 163721 грн (за 1 квартал 2017 року 1620 грн, за 2 квартал (звітний період півріччя 2017 року) на суму 1620 грн, за 3 квартал (звітний період три квартали 2017 року) 2340 грн, за 4 квартали 2017 року (звітний період 2017 року) 6300 грн, за 1 квартал 2018 року 13500 грн, за 2 квартал 2018 року (звітний період півріччя 2018 року) 18000, за 3 квартал 2018 року (звітний період три квартали 2018 року) 27000 грн, за 4 квартал 2018 року (звітний період 2018 року) 18000 грн, за 3 квартал 2019 року (звітний період три квартали 2019 року) 30060 грн, за 4 квартали 2019 року (звітний період 2019 року) 45281 грн);

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198 ПК України, а саме занижено податок на додану вартість на загальну суму 52351 грн;

- п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме, встановлено недотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН в листопаді 2019 грн, липні 2022 року, жовтні 2022 року, березні 2023 року;

- пп. 230.1.2, 230.1.3. п. 230.1 ст. 230 ПК України;

- п. 231.6 ст. 231 ПК України;

- пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України, зокрема в частині подання з недостовірними відомостями та помилками податкової звітності, суми утриманого з них податку на 1-4 квартали 2017 року, 1-4 квартал 2018 року, 1-4 квартали 2019 року, 1-4 квартали 2020 року, 1-4 квартали 2021 року, 1-4 квартали 2021 року, 1-4 квартали 2022 року та 1-3 квартали 2023 року.

Не погоджуючись із вищезазначеними висновками, відображеними у акті, позивачем було подано заперечення від 09.01.2024 року.

Разом з тим, головним управлінням ДПС у Вінницькій області проведено позапланову виїзну перевірки, результати якої відображено у акті № 7467/02-32-07-01/3157/6238 від 19.02.2024 року та фактично є тотожними до результатів за наслідком проведення планової документальної перевірки.

Так, на підставі висновків, відображених у актах перевірок винесено, зокрема наступні податкові повідомлення-рішення від 28.02.2024 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання на загальну суму 2006021 грн, в т.ч. з податку на прибуток 160481 грн, штрафна санкція 40120 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання на загальну суму 65161 грн, в т.ч з податку на додану вартість 52129 грн, штрафна санкція 13032 грн;

- № 7213/02-32-09-01/31576283, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 100000 грн;

- № 7216/02-32-09-01/31576283, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 40000 грн;

- № 7213/02-32-09-01/31576283, яким застосовано штрафну санкцію у розмірі 37000 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України).

Згідно з положень ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Суд зазначає, що згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2. ст. 1 та п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема акту перевірки від 25.12.2023 року № 25357/02-32-07-01/31576283, за результатом здійснення документальної перевірки, контролюючим органом встановлено, що позивачем зменшено чистий дохід від реалізації продукції за 4 квартал 2019 року (звітний період -2019 року) на суму 251560 грн у зв`язку з поверненням товару від покупця комунальне підприємство Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" без підтверджуючих документів.

На підставі наведеного контролюючим органом здійснено висновок про заниження податку на прибуток за 4 квартал 2019 року на суму 45218 грн.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до положень п. 134.1 ст. 134 об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Судом встановлено, що між позивачем та комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" було укладено договір про закупівлі нафтопродуктів № 1128-18/23 від 17.12.2018 року та договір зберігання № 29/12-18-1 від 29.12.2018 року.

Згідно договору закупівлі предметом закупівлі є дизельне пальне на суму 1059200 грн у загальній кількості 40000 л.

На виконання умов договору про закупівлі позивач продав комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" паливо на суму 700396 грн у загальній кількості 26450 л. Вказане відображено, зокрема й у акті перевірки.

Відповідно до акту приймання передачі від 29.12.2018 року дизельне пальне як власність покупця було передано у місце зберігання (передачі).

Принагідно, суд зазначає, що з моменту прийняття товару право власності переходить до покупця.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами справи, дизельне пальне безпосередньо зберігалося у позивача та доставлялося комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" по заявках.

Матеріалами справи підтверджується, що на доставку товару були укладені договори з перевізником ТОВ "АДР КУРЄР" № 28-18/33 від 25.01.2018 року, № 538-19/33 від 15.03.2019 року.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків між комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" та позивачем за період з 17.12.2018 року по 08.12.2019 року (а.с. 67, том 2) комунальне підприємство мало заборгованість перед позивачем розмірі 301872 грн.

У зв`язку з наявною заборгованістю комунальним підприємством було направлено на адресу приватного підприємства "Адіс" лист № 33/9242 від 09.12.2019 року про повернення дизельного палива у кількості 11400 л.

Матеріали справи містять накладну № 17 від 09.12.2019 року про повернення постачальнику палива дизельного загальною кількістю 11400 л ціною 301872 грн (з урахуванням ПДВ) та відповідну товарно-транспортну накладну № 17 від 09.12.2019 року.

Відповідно до вимог п. 192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, позивачем було здійснено коригування податкових зобов`язань до зменшення в податковій декларації з ПДВ за грудень 2019 року на суму 50312 грн.

Судом встановлено, що під час здійснення першочергової планової документальної перевірки позивачем не було отримано вимоги про необхідність надання відомостей, що підтверджують повернення дизельного палива.

Натомість, такі документи були направлені позивачем без зайвих зволікань, отримавши відповідну вимогу, що не заперечується відповідачем.

Відтак, вказані відомості були наявні на момент проведення контролюючи органом позапланової перевірки.

Разом з тим, оцінюючи вказані документи, контролюючим органом зауважено, що повернення товару комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" на адресу позивача не відповідає фактично здійсненій операції, у зв`язку з фактичним зберіганням товару за адресою постачальника приватного підприємства "Адіс". Тобто фактичне переміщення ТМЦ не можливо підтвердити, так як покупцем не підтверджено відвантаження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи товарно-транспортні накладні у межах розглядуваних господарських правовідносин (а.с. 61-67), судом встановлено, що нафтопродукти у кількості 26450 л були передані з пункту навантаження (вул. Чехова, 45, м. Вінниця) до пункту розвантаження (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця).

Так, суд спростовує доводи відповідача щодо неможливості документального підтвердження відвантаження.

Окрім того, суд зауважує що вказане не впливає на реальність здійснення операції повернення.

Так, наявність видаткової накладної на повернення є тим первинним документом, що у повній мірі підтверджує правомірність проведення операції повернення від покупця, що відображена у бухгалтерському обліку підприємства.

Відтак, суд дійшов до висновку, що контролюючим органом протиправно збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі і 45281 грн (251560 грн*18%) та грошове зобов`язання з податку на додану вартість (251560 грн*20%).

Щодо правомірності нарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток, у зв`язку з відсутність підтверджуючих документів про надання юридичних послуг підприємству фізичною особою-підприємцем ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно бухгалтерського обліку підприємства до складу адміністративних витрат віднесено юридичні послуги від ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 592000 грн, а саме: за 1 квартал 2018 року на суму 75000 грн, за 2 квартал 2018року (звітний період півріччя 2018 року) на суму 100000 грн, за 3 квартал 2018 року (звітний період три квартали 2018 року) на суму 150000 грн, за 4 квартал 2018 року (звітний період 2018 рік) на суму 100000 грн, за 3 квартал 2019 року (звітний період три квартали 2019 року) на суму 167000 грн.

З матеріалів справи слідує, що ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку 2 групи, основний вид діяльності якого згідно КВЕД 69.10 діяльність у сфері права.

Відповідно до положень п. 291.4 ст. 291 ПК України друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що фізична особа-підприємець платник єдиного податку другої групи не має права надавати послуги, у тому числі побутові, суб`єктам господарювання, які не є платниками єдиного податку, та фізичним особам, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

Разом з тим, вказане відносить до меж відповідальності саме фізичної особи-підприємця, як надавача послуг, а не їх отримувача.

Так, суд наголошує, що норми податкового законодавства не містять правових наслідків для підприємства внаслідок наявності правовідносин із фізичною особою-підприємцем - платником податку другої групи.

Більше того, наявність такої співпраці апріорі не може вказувати на відсутність правовідносин між контрагентами та факту надання послуг.

Відповідно до п. 18 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318, до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством як винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо).

Тобто, з огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що платники податку на прибуток при визначенні об`єкта оподаткування не позбавлені можливості включити до складу витрат спрямовані на обслуговування та управління підприємством як винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо) фізичних осіб - підприємців, зокрема й тих, які сплачують єдиний податок незалежно від групи, до якої віднесено фізичну особу - підприємця, за умови, що такі витрати пов`язані з господарською діяльністю платника.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Суд зазначає, що будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), який не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа. Такий документ згідно зі ст. 44 ПК України і ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо містить низку реквізитів, як-от достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та її економічну суть; особистий підпис чи інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження факту надання послуг з юридичних питань та понесення відповідних витрат позивачем було надано акти виконаних робіт та звіти про надані юридичні послуги до Договору про надання юридичних послуг № 11 від 01.11.2011 року.

Суд зауважує, що позивач був позбавлений можливості надати договір № 11 від 01.02.2011 року, укладений між останнім та ФОП ОСОБА_1 , оскільки такий було влучено під час обшуку 21.06.2011 року, що підтверджується протоколом обшуку (а.с. 337, том 4).

Суд наголошує, що вказані документи мають усі необхідні реквізити, які дають можливість встановити реальність господарських операцій з цим суб`єктом господарювання.

Відтак, суд резюмує, що відповідачем безпідставно донараховано зобов`язання з податку на прибуток у сумі 160481 грн.

Окрім того, поза увагою суду не може залишитися той факт, що контролюючим органом до позивача застосовано штрафні санкції, виходячи з 25% суми визначених зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Так, п. 123.1 ст. 123 ПК України встановлено, що вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.2 ст. 123 ПК України).

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (абз. 2 п. 109.1 ст. 109 ПК України).

Окрім того, виходячи з аналізу положення п. 123.2 ст. 123 ПК України, юридичним фактом, з яким пов`язується відповідальність у вигляді штрафу, є обов`язок доведення контролюючим органом скоєння платником податків податкового правопорушення, а саме умисного вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу

Суд відмічає, що актами перевірки жодних обґрунтувань, що позивач порушив діяння передбачені ст. 123 ПК України, саме у форму умислу - не наведено, окрім формального зазначення у висновках акту податкової перевірки, умисний характер його вчинення.

Відтак, суд вважає, що рішення в частині нарахування штрафних санкцій, виходячи з 25% від відповідних сум грошового зобов`язання, не відповідає вимогам податкового законодавства України та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що податкові повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.02.2024 року № , № 007324701 в частині збільшення грошового зобов`язання на суму 63344 грн (50312 грн. за основним зобов`язанням та 13032 грн штрафної санкції) є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 7213/02-32-09-01/31576283 від 28.02.2024 року, яким до позивача застосована штрафну санкцію у сумі 100000 грн, суд зазначає наступне.

Так, контролюючим органом встановлено порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, а саме не обладнано рівнемірами лічильниками рівня пального та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі 3 резервуари та відсутні позитивні результати повірки або оцінки відповідності та не зареєстровано в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі 2 витратоміри-лічильники, а саме 2 паливно-роздавальні колонки.

Відповідно до п. 230.1 ст. 230 ПК України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

За визначенням пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад - це приміщенні або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

За змістом пп. 230.1.2 п. 320.1 ст. 320 ПК України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Положеннями пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України передбачено, що витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно з абз. 9 пп. 230.1.2 п. 320.1 ст. 320 ПК України забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Пунктом 128-1.1 статті 128 ПК України передбачено, що відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра- лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20000 грн за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу.

Повторне протягом року вчинення на тому самому акцизному складі будь-якого з порушень, передбачених абзацом першим цього пункту, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50000 грн за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник / витратомір-лічильник спирту етилового.

Відповідно до матеріалів справи, позивач орендує та використовує - введені в експлуатацію два резервуари типу Р-50, місткістю 49,22 куб.м. та місткістю 50,17 куб.м., які розміщені на території акцизного складу № 1005600 за адресою Вінницька область, Вінницький р-н, с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, будинок 45-3.

Факт обладнання цих резервуарів рівнемірами-лічильниками підтверджено в акті перевірки. Факт використання цих резервуарів підтверджено податковою звітністю.

Згідно даних бухгалтерського обліку та звітності у підприємства на рахунку 10 "Необоротні активи" (місце зберігання паливний склад) власні основні засоби: блок пункт заправочний (резервуар РГС-8 місткістю 8 куб.м, з паливороздавальною колонкою) - за кодом 118 інвент. номер 93, блок пункт заправочний (резервуар РГС-8 місткістю 8 куб.м, з паливороздавальною колонкою) - за кодом 129 інвент. номер 96, резервуар місткістю 49 куб.м. - код 183 інвент. номер 160.

Разом з тим, такі об`єкти були виведені підприємством з експлуатації.

В підтвердження вказаних обставин матеріали справи містять, зокрема, відповідні висновки випробувальної лабораторії дефектоскопії ТОВ "Еколайнсервіс 1", акти про опломбування об`єктів на паливному складі ПП "АДІС" від 31.12.2019 року, відомість нарахування амортизації по основних засобах за 2019 рік, 2020 рік та 1 квартал 2021 року.

Окрім того, вказаним обставинам надана оцінка рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.11.2021 року у справі № 120/11893/21-а.

Разом з тим, матеріали перевірки не містять жодних відомостей щодо того, що об`єкти контейнерних АЗС (блок пункт заправочний (резервуар РГС-8 місткістю 8 куб.м, з паливороздавальною колонкою) - за кодом 118 інвент. номер 93 та блок пункт заправочний (резервуар РГС-8 місткістю 8 куб.м, з паливороздавальною колонкою) - за кодом 129 інвент. номер 96) були у використанні на дату перевірки.

Більше того, вказані об`єкти були відчужені підприємством у листопаді та грудні 2021 року ФГ "НАДІЯ.М" та ФГ "ГОСПОДАР-С", що підтверджується копією видаткової накладної № ЛНА-000003 від 14.12.2021 року та № ЛНА-000002 від 30.11.2021 року відповідно.

Вказане виключає необхідність обладнання вказаних об`єкті та реєстрацію в Єдиному Державному реєстрі рівнемірів-лічильників, витратомірів-лічильників щодо об`єктів, які не перебувають в експлуатації, та більше того є непридатними для експлуатації.

Суд наголошує, що доводи відповідача фактично базуються на тому, що позивач був унеможливлений зберігати пальне у двох резервуарах. Разом з тим, контролюючим органом не з`ясовано факту наявності в користуванні позивача інших незареєстрованих резервуарів, що свідчить про формальність здійсненої перевірки.

У свою чергу, твердження відповідача про відсутність у ЄР податкових накладних виписаних та зареєстрованих ТОВ "Еколайнсервіс 1" на надання послуг дефектовки резервуарів ПП "АДІС" спростовуються умовами договору від 17.12.2019 року №17122019.

Суд зауважує, що відповідно до договору від 17.12.2019 року № 17122019 укладеного між ПП "АДІС" (замовник) та ТОВ "Еколайнсервіс 1" (підрядник), замовник доручив, а підрядник зобов`язався виконати обслуговування резервуарів, розташованих на складі ПММ (с. Вінницькі Хутори, вул. Чехова, 45-3), що належить ПП "АДІС". Згідно п.1.4 якого строк виконання робіт по договору до 17.12.2021 та за сприятливих погодніх умов (відсутність дощу, заморозків, снігопаду). Згідно п.2.2 розрахунки за проведені роботи виконуються після проведення всіх етапів фактично виконаних робіт згідно з виставленим підрядником рахунків. При цьому згідно з п.2.3.1 замовник протягом 5 банківських днів після повного виконання всіх етапів робіт здійснює оплату у розмірі 100% вартості робіт.

Разом з тим, на переконання суду, відсутність розрахунків між позивачем та ТОВ "Еколайнсервіс 1" жодною мірою не свідчить про відсутність факту надання юридичною особою певних послуг та не спростовує факту дефектоскопії резервуарів та неможливості їх експлуатації. Крім того, відповідачем не спростовано факти дефектності вказаних резервуарів.

Отже, з врахуванням викладеного, зважаючи на відсутність в акті перевірки від 25.12.2023 року доказів введення в експлуатацію інших резервуарів ніж ті, що фактично використовувалися позивачем, як того вимагає пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України з однієї сторони та наявність неспростовних доказів дефектовки незадіяних резервуарів посилання ГУ ДПС у Вінницькій області на необхідність обладнання їх рівнемірами-лічильниками є безпідставним.

Відтак, податкове повідомлення-рішення № 7213/02-32-09-01/31576283 від 28.02.2024 року, яким до позивача застосована штрафну санкцію у сумі 100000 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, за результатами проведених перевірок контролюючим органом встановлено відсутність позитивного результату повірки на акцизному складі № 1005598.

Так, на акцизному складі № 1005598 в період з 21.03.2021 року по 25.03.2021 року підприємство здійснювало відпуск пального споживачам, через витратоміри-лічильники в кількості дві одиниці, а саме, паливороздавальні колонки зав. номери 140266 та 146498.

Як уже було зазначено, згідно з пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства.

Відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності регулюються Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014 № 1314-VII.

Статтею 17 цього Закону передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.

Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, а також норми часу, необхідного для проведення повірки таких засобів, встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

На виконання вимог згаданої норми Закону наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 року № 278/28408, затверджено Порядок проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, що додається (далі - Порядок № 193).

Відповідно до п. 1-3 розділу ІV Порядку № 193 результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки.

Результати повірки засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) вважають позитивними, якщо їх метрологічні і технічні характеристики відповідають вимогам Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність та технічних регламентів щодо ЗВТ (далі - встановлені вимоги).

Результати повірки ЗВТ, що випущені з виробництва і введені в експлуатацію до набрання чинності технічними регламентами щодо ЗВТ, вважають позитивними, якщо їх метрологічні та технічні характеристики відповідають вимогам нормативних документів, чинних на момент їх виробництва і введення в експлуатацію.

Оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: 1) позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Тобто, позитивні результати повірок оформляються, зокрема, свідоцтвом про повірку ЗВТ, в якому міститься відбиток повірочного тавра.

У акті перевірки від 19.02.2023 року головним у правління ДПС у Вінницькій області зазначено, що згідно записів в формулярах паливнороздавальних колонок повірку здійснено 20.03.2020 року, 26.03.2021 року, 25.03.2022 року та 23.02.2023 року.

Також до перевірки було надано свідоцтва про повірку паливнороздавальних колонок зав. номери 140266 та 146498 від 04.03.2021 року та чинні до 04.03.2022 року та від 24.01.2022 року та чинні до 24.01.2023 року, видані ТОВ "Фарн ОТК".

Разом з тим, відповідач вказує на відсутність позитивного результату повірки та оцінки відповідності, з огляду на неможливість підтвердження взаємовідносин між позивачем та ТОВ "Фарн ОТК" згідно даних бухгалтерського обліку.

При цьому відповідні послуги щодо повірки засобів вимірювальної техніки була надані позивачу на підставі договору від 01.03.2021 року № ФМ21-01.03.

Окрім того, відповідачем не заперечується, що позивачем надавались контролюючому органу документи, що підтверджують здійснення таких повірок, а саме: акт надання послуг № 928 від 04.03.2021 р. на 2000 грн - про повірку засобів вимірювальної техніки, колонки паливороздавальні для рідкого палива шість одиниць, акт надання послуг № 341 від 24.01.2022 року на 10000 грн - про повірку засобів вимірювальної техніки, колонки паливороздавальні для рідкого палива шість одиниць, оборотно-сальдову відомість.

Відтак, суд прийшов до висновку, що в діях позивача відсутні ознаки порушення, передбаченого п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України. Як наслідок, відсутні підстави для застосування до останнього фінансових санкцій згідно п. 128-1.1ст. 128-1 ПК України в розмірі 40000 грн.

Таким чином, податкове повідолмлення-рішення від 28.02.2024 року № 7216/02-32-09-01/31576283 є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку наявності встановленого контролюючим органом порушення щодо не подачі до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягу обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 230.1.3. п. 230.1 ст. 230 ПК України, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою (абз. 5 пп. 230.1.3 п. 230.1 ст.230 ПК України).

З матеріалів акту позапланової перевірки від 19.02.2024 року слідує, що відповідно до даних ІКС "Податковий блок" "Реєстрація ПП" "Ведення окремих реєстрів" Реєстр ВРП" встановлено, що розпорядником акцизного складу уніфікований номер 1005597 не подано до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною "Довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу(отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального" один електронний документ за 18.12.2020 року.

Разом з тим, відповідно до квитанції № 2 (а.с. 105, том 2) 19.12.2020 року позивачем по акцизному складу 1005597 за 18.12.2020 року було подано довідку через електронний кабінет о 20:20 год.

Разом з тим, її доставка відбулася 21.12.2020 року о 13:13 год.

Суд наголошує, що підприємством своєчасно виконано свій обов`язок.

Суд зауважує, що підприємство не може відповідати за неналежну роботу серверу.

Відтак, вказане порушення спростовується вищенаведеним.

Окрім того, згідно акту перевірки, розпорядником акцизного складу уніфікований номер 1005600 не подано до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику "Довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального" тридцять шість електронних документів за 20.06.2022 року, за період з 22.06.2022 року по 30.06.2022 року включно та за період з 01.07.2022 року по 26.07.2022 року включно.

Разом з тим, судом встановлено, що по акцизному складу 1005600 за 20.06.2022 року приватного підприємства "Адіс" було подано довідку 15.11.2022 року, що підтверджується копією довідки та квитанціями до неї.

Законом України № 3219-IX від 30.06.2023 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" припинено дію норм щодо зупинення перебігу строків, визначених ПК України, іншим законодавством, за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, які були передбачені п. 102.9 ст. 102 Кодексу та підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 Розділу ХХ "Перехідні положення" Кодексу.

Зокрема, до 01.08.2023 року для платників податків та контролюючих органів зупинявся перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім зокрема, дотримання строків сплати податків та зборів платниками податків (пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу).

Одночасно пунктом 2 Розділу І Закону України № 3303-IX, який набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, внесені зміни до пп. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Кодексу, відповідно до яких платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання податкових обов`язків щодо реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування в ЄРАН, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, за умови забезпечення ними протягом 30 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 3303: реєстрації в Єдиному реєстрі акцизних накладних (далі ЄРАН) акцизних накладних/ розрахунків коригування, граничний термін реєстрації / подання яких припадає на період з 24 лютого 2022 року до останнього дня місяця, в якому набирає чинності Закон № 3303, або зведених акцизних накладних/розрахунків коригування на загальний обсяг пального або спирту етилового, реалізованих за цей період (за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД та умовним кодом і кожним акцизним складом/акцизним складом пересувним та їх розпорядниками); подання оформлених з дотриманням порядку, встановленого статтею 230 Кодексу, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, або електронного документа за весь період, починаючи з 24 лютого 2022 року до останнього дня місяця, в якому набрав чинності Закон № 3303, або подання електронних документів із зазначенням фактичних залишків пального станом на перший та останній дні вищенаведеного періоду та обсягу обігу пального та/або спирту етилового за цей період.

Враховуючи, що абз. 26 п. 2 розділу І Закону № 3303-IX встановлено, що норми цього пункту в редакції зазначеного Закону застосовуються з 1 серпня 2023 року, при дотриманні вищенаведених вимог, не зважаючи на відновлення перебігу строків виконання обов`язків, визначених пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу, відповідальність передбачена за несвоєчасну реєстрацію акцизних накладних/розрахунків коригування та подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, не застосовується.

Відтак, перебіг строків для подання вищенаведених довідок було відновлено Законом України № 3303-IX лише з 01.10.2023 року.

Разом з тим, вказані правові норми не враховано контролюючим органом.

Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач не може нести відповідальності за невчасне подання двох вищеаналізованих довідок.

Відповідно до п. 128-1.3 ст. 128-1 ПК України, незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000 грн за кожний неподаний електронний документ.

Таким чином, що податкове-повідомлення рішення від 28.02.2024 року № 7217/02-32-09-01/ НОМЕР_1 у частині застосування штрафу у сумі 2000 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов приватного підприємства "Адіс" (вул. Гетьмана Мазепи, буд. 9, каб. 25-27, м. Вінниця, ) до головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання протиправними та скасування рішень, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.02.2024 року № , № 007324701 в частині збільшення грошового зобов`язання на суму 63344 грн. (50312 грн. за основним зобов`язанням та 13032 грн. штрафної санкції), № 7213/02-32-09-01/31576283; № 7216/02-32-09-01/31576283; № 7217/02-32-09-01/31576283 в частині збільшення грошового зобов`язання на 2000 грн.

Стягнути на користь приватного підприємства "Адіс" понесені витрати зі сплати судового збору 6089,18 за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Вінницькій області

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович