Справа № 420/14225/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» до Державної митної служби України, Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (далі позивач, ТОВ «Фастімпекс» ) до Державної митної служби України (далі відповідач 1, ДМСУ ), Тернопільської митниці Держмитслужби (далі - відповідач, Митниця) в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 11.08.2022 p. №UA403020/2022/000132/2;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 11.08.2022 p. №UA403020/2022/000134/2.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що з метою митного оформлення товару, отриманого на умовах поставки FOB Shanghai згідно зовнішньоекономічного контракту № JS/F/0519 від 29.05.2019 р. укладеного між Компанією JIAXING SUNFAST METAL Co., LTD ( Китайська Народна Республіка ) (Продавець) та ТОВ «Фастімпекс» (Покупець) та інвойсу від 14.12.2021 №21/JSC/0915 декларантом позивача до Тернопільської митниці 10.08.2022 року були подані митні декларації №UA403020/2022/016702 та №UA403020/2022/016704 та документи щодо підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення (за ціною контракту). Позивач вказує, що заявлена декларантом митна вартість за вказаними митними деклараціями складається з вартості товару за інвойсом та витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. На підтвердження заявленої митної вартості декларантом були надані відповідні документи: контракт від 29.05.2019 №JS/F0519; інвойс від 14.12.2021 №21/JSC/0915; платіжне доручення в іноземній валюті від 11.01.2022 №372 (про 100% оплату інвойсу); а також документи про вартість перевезення: рахунок від 24.06.2022 №0000-000173; рахунок від 18.07.2022 №0000- 000221. За наведених обставин, у митного органу не було підстав витребовувати додаткові документи, перелік яких наведений у ч. 3 ст. 53 МК України. Разом з тим, як було зазначено вище, для здійснення митного оформлення, товариством було подано всі документи, перелік яких наведений у положеннях МК України. Оскільки митний орган не навів доказів того, що в деклараціях митної вартості декларант зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи щодо заявленої митної вартості містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів та наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлена митна вартість товару не відповідає ціновій інформації, яка наявна у митного органу, позивач вважає, що оскаржувані рішення Тернопільської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 11.08.2022 p. № UA403020/2022/000132/2 та №UA403020/2022/000134/2 є протиправними та підлягають скасуванню. Крім того, вказує, що вказані оскаржувані рішення про коригування митної вартості були прийняті на підставі аналізу ЕМД від 07.06.2022 №UA100380/2022/354943 та ЕМД від 05.07.2022 №UA100360/, разом з цим, відомості, які містяться в базах даних, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

24.07.2023 р. ДМСУ надано відзив до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову оскільки оскаржувані рішення прийняті Тернопільською митницею за поданими позивачем митними деклараціями, а тому позивач обізнаний відносно особи, з якою у нього виникли спірні правовідносини, про що свідчить і зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Держмитслужба відповідно до своїх повноважень безпосередньо не здійснює митні формальності та не приймає рішень про коригування митної вартості товарів. У спірних правовідносинах у даній справі ДМСУ рішень відносно позивача не приймала, дій чи бездіяльності не допускала. Позовна заява та додані до неї матеріали доказів протилежного не містять, відповідно ДМСУ не є учасником спірних правовідносин, безпідставно визначена відповідачем, відтак підстав для задоволення позову ДМСУ відсутні.

25.07.2023 р. представником позивача подано відповідь на відзив ДМСУ, в якій представник позивача заперечує стосовно доводів відзиву з огляду на наступне. Тернопільська митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності безпосередньо здійснює митну справу, забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи, а також реалізацію делегованих повноважень Державної митної служби України як її відокремлений підрозділ. Відокремлений підрозділ не є юридичною особою. Такий підрозділ наділяється майном юридичної особи, що його створила, і діє на підставі затвердженого нею положення. Відтак представник позивача, зазначає, що в даному випадку Державна митна служби України є належним відповідачем.

02.08.2023 року Тернопільською митницею надано до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи, на виконання зовнішньоекономічного контракту № JS/F/0519 від 29.05.2019, укладеного між компанією «Jiaxing Sunfast Metal CO, LTD» (Китай) та ТОВ "ФАСТІМПЕКС" (Україна), згідно із рахунками-фактурами (інвойс), Позивачем на митну територію України ввезено товари. Агентом позивача було подано до митного оформлення митні декларації від 10.08.2022 р. типу ІМ 40ДЕ за №UA403020/2022/016702 та за № UA 403020/2022/016704 у графі 31 яких заявлено до митного оформлення товар. «Вироби з чорних металів: різьбові стержні сталеві…» та для підтвердження заявленої митної вартості товару надані документи зазначені в графі 44 МД. Під час здійснення митного контролю за вказаними митними деклараціями митницею було опрацьовано інформацію, яка міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої встановлено розбіжностей та невідповідності у поданих до митної декларації товаросупровідних документах. Враховуючи те, що Позивачем документально не підтверджено складові митної вартості, митницею було розпочато консультацію між митним органом та декларантом, зокрема, направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів. Уповноваженою особою декларанта на вимогу митниці, окрім раніше поданих до митного оформлення документів, додатково було надано копію митної декларації країни відправлення, платіжне доручення, прейскурант (прайс-лист) виробника товару та повідомлено митницю, що для підтвердження митної вартості надані всі наявні документи, та неможливістю надання інших додаткових документів, просив розглянути питання про визначення митної вартості в найближчий термін, без дотримання п.3 ст 53 МКУ. За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 11.08.2022 №UA403020/2022/000132/2 та рішення про коригування митної вартості від 11.08.2022 p. №UA403020/2022/000134/2, у гр. 33 яких зазначено «Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару. При цьому, джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні вказаних рішень про коригування митної вартості було використано рівень митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, визначений відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості товарів, зокрема: товару № 1 згідно ЕМД від 07.06.2022 № ЦА100380/2022/354944 на рівні 1,93 дол. США/кг., товару № 2 згідно ЕМД від 05.07.2022 №ЦА100360/2022/703259на рівні 1,93 дол. США/кг.» Таким чином, зважаючи на викладене вище, Тернопільська митниця вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від 11.08.2022 №UA403020/2022/000132/2 та №UA403020/2022/000134/2 прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства, є обґрунтованими та не підлягає скасуванню.

16.08.2023р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в яких вказує на необґрунтованість доводів Тернопільської митниці. Так, для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються згідно митної декларації №UA403020/2022/016702, листами від 28.10.2022 №10/016794 та №10/016812 до Тернопільської митниці були надані додаткові документи, в тому числі морський транспортний коносамент №SHLSEC211200145, а тому вимоги митниці щодо не надання коносаменту № SHLSEC211200145 є безпідставними. Крім того, відповідач сам у своєму відзиві підтверджує, що коносамент було надано разом із зазначеними вище документами. Щодо числових значень та надання додаткових документів, то позивач вказує, що митна вартість була заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості за основним методом визначення митної вартості, а саме - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Таким чином, митна вартість за деклараціями від 10.08.2022 №UA403020/2022/016702 (далі - митна декларація 1) та від 10.08.2022 №UA403020/2022/016704 (далі - митна декларація 2) складалась з двох складових: (1) вартості товару за інвойсом, а також (2) вартості послуг перевезення. На підтвердження задекларованої вартості, згідно графи 44 митної декларації, позивачем було надано інвойс від 14.12.2021 №21/JSC/0915 на суму 50 772,48 USD та платіжне доручення в іноземній валюті від 11.01.2022 №372 щодо 100% оплати вказаного інвойсу. На підтвердження задекларованої вартості послуг перевезення, згідно графи 44 митної декларації, позивачем було надано: Договір щодо надання транспортно-експедиційних послуг від 14.09.2020 №14092020/1; рахунок від 24.06.2022 №0000-000173; рахунок від 18.07.2022 №. Щодо зауважень митниці до транспортних документів по обох митних деклараціях, у всіх вказаних документах міститься посилання на номер контейнеру та інвойсу. В свою чергу, в зовнішньоекономічному контракті від 29.05.2019 №JS/F05193, митній декларації країни відправлення №00077168; та інвойсі від 14.12.2021 №21/JSC/0915 зазначені умови поставки FOB. Вказаної інформації цілком достатньо для визначення умов поставки, а також визначення, на якій стороні контракту, лежить тягар понесення витрат на транспортування. Враховуючи зазначене вище, рішення про коригування митної вартості від 11.08.2022 №UA403020/2022/000132/2 та від 11.08.2022 №UA403020/2022/000134/2 підлягають скасуванню.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 27.06.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Цією ж ухвалою зобов`язано позивача надати суду зміст позовних вимог з викладенням обставин, якими він їх обґрунтовує визначення Державної митної служби України, в якості одного з відповідачів. Зобов`язано Тернопільську митницю разом з відзивом надати суду належним чином завірені копії документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, у тому числі, але ні виключно, МД на підставі яких скоригована митна вартість товарів, та документи, додані декларантом до митної декларації .

Щодо клопотання представника Тернопільської митниці від 02.08.2023 р. про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, яке обґрунтовано тим, що питання коригування митної вартості товарів, є складним та потребує спеціальних знань, також для з?ясування всіх обставин, які мають значення для справи, окрім надання суду письмових заперечень, необхідно також заслухати усні пояснення учасників справи.

Згідно з ч. 4 ст. 260 КАС України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача протягом двох днів із дня її надходження до суду постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Відповідно до ч. 12 ст. 170 КАС України, якщо суд в ухвалі про відкриття провадження у справі за результатами розгляду відповідного клопотання позивача вирішує розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, суд визначає строк відповідачу для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, який не може бути меншим п`яти днів з дня вручення ухвали.

Суд зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у справі від 13 липня 2023 року судом вирішено, що розгляд справи буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, виходячи із характеру та обсягу доказів по справі та характеру спірних правовідносин, які не потребують усного заслуховування сторін.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. ( частина 3 ст. 257 КАС України).

Натомість, у клопотанні про розгляд справи з викликом сторін представником відповідача не наведено переконливих доводів, з яких вбачалось би необхідність вирішення вказаного питання, а доводи, на які представник посилається у клопотанні є такими, що не доводять суду необхідності розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Окрім того, відповідач не обґрунтовує надання яких саме пояснень є необхідним саме у судовому засіданні та яким чином розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) вплине на об`єктивність з`ясування обставин справи, або їх повноту та негативні наслідки.

При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач не позбавлений права викласти свої міркування та заперечення у додаткових письмових поясненнях та надати додаткові докази по справі, тобто не позбавлений прав, передбачених ст. 44 КАС України.

Отже, принцип змагальності сторін забезпечується і при розгляді судом справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем-2 не доведена необхідність продовження розгляду справи з викликом сторін, тому дане клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

З огляду на вказане справа розглядається судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно умов зовнішньоекономічного контракту № JS/F/0519 від 29.05.2019 р., укладеного між з компанією «JIAXING SUNFAST METAL Co., LTD» ( Китайська Народна Республіка ) (Продавець) та ТОВ «Фастімпекс» (Покупець), на умовах постави FOB Shanghai ввезено на митну територію України товар, а саме вироби з чорних металів: різьбові стержні сталеві.

З метою митного оформлення вказаного товару декларантом ТОВ «Фастімпекс» до Тернопільської митниці були подані митні декларації (МД) №UA403020/2022/016702 та (МД) №UA403020/2022/016704 від 10.08.2022 року.

На підтвердження заявленої митної вартості товару за основним методом, а саме за ціною контракту, декларантом позивача разом з митними деклараціями подані документи, які зазначені у графі 44 МД, а саме,

1) До митної декларації (МД) №UA403020/2022/016702 були подані наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) б/н від 14.11.2021 року, Рахунок-фактура (інвойс)(Commercial invoice) 21/JSC/0915 від 14.12.2021 р., Накладна LIM (CIM consignment note (rail) №002172 від 16.07.2021 року, Сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №21С3304А4323/00060 від 20.12.2021 , рахунок- фактура про надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиторські послуги 0000-000221 від 18.07.2022р.; рахунок- фактура про надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиторські послуги 0000-000173 від 24.06.2022р.; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н 14.12.2021 р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 22.06.2020 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, № JS/F/0519 від 29.05.2019р.; договір (контракт) про перевезення № 14092020/01 від 14.09.2020р.; інші класифікаційні документи Меморандум Фастєксім від 15.08.2014 р. ; лист №11-08/2022 від 11.08.2022 р.

2) до митної декларації (МД) №UA403020/2022/016704 були подані наступні документи: Пакувальний лист (Packing list) б/н 14.12.2021, Рахунок-фактура (інвойс)_(Commercial invoice) №21/JSC/0915 від 14.12.2021 , Мастерконосамент (Master bill of lading) № MEDUHC409321 від 09.05.2022, Копосамент (Bill of lading) № SHLSEC211200145 від 23.12.2021, Накладна ЦІМ (CIM consignment note (rail) №002206 від 16.07.2022, Сертифікат про походження товару (Certificate of оrigin) №21C3304A4323/00060 від 20.12.2021, Платіжний документ, що підтверджує вартість товару № 372 від 11.01.2022, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиторські послуги 0000-000221 від 18.07.2022р.; рахунок- фактура про надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиторські послуги 0000-000173 від 24.06.2022р.; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н 14.12.2021 р.; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 22.06.2020 р.; Зовнішньоекономічний договір № JS/F/0519 від 29.05.2019р.; інші класифікаційні документи Меморандум Фастєксім від 15.08.2014 р. ; лист б/н від 04.08.2022;

В подальшому митним органом відповідно до ч. 2 ст.53 Митного кодексу України, запропоновано надати декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо, рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності- інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. У разі неподання документів відповідно до ч.2 ст. 53 МКУ протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ, а саме: копію експортної декларації країни відправлення, каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару.(т.2., а.с. 14 зв.с.)

11.08.2023 за вих. 11-08/2022 ТОВ ФАСТІМПЕКС повідомило що за ВМД UA403020/2022/016704 та UA403020/2022/016702 від 10.08.2022 р, були надані усі наявні документи. В зв`язку з неможливістю надати інші додаткові документи, передбачені ст.53 Митного кодексу України, просить розглянути питання, що до визначення митної вартості в найближчий термін, без дотримання вимог пункту 3 цієї статті МКУ.(т.1 , а.с.133)

11.08.2023 р. Тернопільською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA403020/2022/000132/2 та № UA403020/2022/000134/2, які вмотивовані тим, що декларантом заявлені неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчислені та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товарів, а тому митну вартість товарів скориговано за другорядним ( резервним) методом. (т.1, а.с. 24-27, 64-67)

Товар, який надійшов на адресу позивача за (МД) № UA403020/2022/016702 та № UA403020/2022/016704 від 10.08.2022 р. було випущено у вільний обіг за МД № 403020/2022/016794 та № 403020/2022/016812 зі сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-УІ.(т.1, а.с. 28-30, 68-69)

Вважаючи рішення про коригування митної вартості від 11.08.2022 р. № №UA403020/2022/000132/2 та №UA403020/2022/000134/2 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин ( надалі - МК України) визначає, зокрема

- митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. ( стаття 49 МК України);

- декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. ( частина друга статті 52 МК України)

- у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. ( стаття 53 МК України)

- перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком). ( частина третя статті 53 МК України);

- забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. ( частина п`ята - шоста статті 53 МК України);

- митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості ( пункти 1 та 2 частини п`ятої статті 54 МК України);

- митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.( частина шоста статті 54 МК України);

- рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. ( частина друга статті 55 МК України);

- у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів. ( частина сьома статті 55 МК України);

- протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. ( частина восьма статті 55 МК України);

- визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. ( частини перша-четверта статті 57 МК України)

- у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. ( частини 5-6 статті 57 МК України).

- метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.(частина друга статті 58 МК України)

- митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. ( частини четверта - п`ята статті 58 МК України).

VI. Оцінка суду.

З аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

При цьому, наведені приписи МК України надають митному органу право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Щодо вищевказаного, то Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу суду, а саме, постанови від 19 лютого 2019 року у справі №804/1316/16, від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 6 травня 2020 року у справі №140/1713/19, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 15 квітня 2021 року у справі №804/14964/15).

Отже, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Предметом оскарження у даній справі є рішення №UA403020/2022/000132/2 та №UA403020/2022/000134/2 від 11.08.2022 року про коригування митної вартості товарів, які прийняті у зв`язку з не поданням декларантом на вимогу митного органу документів, що підтверджують митну вартість товару та не спростуванням у поданих документах розбіжностей.

Вказаний висновок митного органу ґрунтується на обставинах, викладених у пункті 33 оскаржуваних рішень, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною контракту.

Так, у пункті 33 оскаржуваного рішення № UA403020/2022/000132/2 від 11.08.2022 року про коригування митної вартості товарів Тернопільська митниця вказує на наявність розбіжностей та не відповідність поданих до митної декларації товаросупровідних документах, оскільки перевезення здійснювалося морським транспортом із порту «Шанхай» (Китай) до порту «Константа» (Румунія), однак коносамент № SHLSEC211200145, який зазначений в рахунку № від 18.07.2022 до митного оформлення не надано. Крім того наявність коносамента передбачена п. 4.4 Контракту від 29.05.2019 № JS/F/0519. (т. І а.с. 27)

Надаючи правову оцінку даному доводу митного органу, суд вказує про таке.

Відповідно до положення п. 6, ч. 2 ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

За положеннями п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивачем було задекларовано вартість послуг транспортування товару за межами митної території України, на підтвердження якої надано до митного органу рахунки від 24.06.2022 №0000-000173 та від 18.07.2022 №0000-000221, ТОВ "СІРЕЙТС ЮКРЕЙН", у т.ч. щодо вартості морського фрахту за межами митної території України, транспортно-допоміжні послуги за межами митної території України, а також договір-доручення № 14092020/01 від 14.09.2020 р. щодо надання транспортно-експедиторських послуг при перевезені зовнішньоторгівельних та транзитних вантажів, укладений з виконавцем ТОВ "СІРЕЙТС ЮКРЕЙН.

Разом з тим, зауваження митного органу щодо не надання декларантом до митного оформлення коносаменту № SHLSEC211200145, який зазначений в рахунку № 0000-000221 від 18.07.2022, та передбачений пунктом 4.4. контракту, то суд оцінує його критично, оскільки відповідач у рішенні про коригування митної вартості, не вказав, яким чином ненадання коносамента впливає на числові розбіжності щодо вартості послуг транспортування товару за межами митної території України в наданих декларантом документах на їх підтвердження.

Відтак, суд вважає, що фактичні обставини, на які вказав відповідач у рішенні про коригування митної вартості, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють товариство права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Відповідно до умов Контракту від 29.05.2019 № JS/F/0519, інвойсу від 14.12.2021 №21/JSC/0915, наданих до митного оформлення разом із митною декларацією , поставка товару здійснювалась на умовах FOB Shanghai (п. 2.1 контракту).

Умови поставки FOB (… named port of shipment) англ. Free On Board, або Франко борт (… назва порту відвантаження) термін Інкотермс 2010, який означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським чи внутрішнім водним транспортом. Продавець за умовами поставки FOB зобов`язаний нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту, переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. Ціна FОВ (FОВ ргісе) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

Коносамент (Bill of Lading) документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

Згідно положень частини 8 та 9 ст. 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.

Суд також приймає до уваги, що керуючись ч. 8 ст. 55 МК України для підтвердження заявленої митної вартості згідно МД №UA403020/2022/016702, листом від 28.10.2022 №10/016794 до Тернопільської митниці були надані додаткові документи, у т.ч. морський транспортний коносамент №SHLSEC211200145; B/L MEDUHC409321. Проте, листом від 09.11.2022 №7.25-08-1/7.25-28-01-01/14/4160 Тернопільська митниця повідомила, що у митниці немає підстав для визнання заявленої митної вартості. ( т. І а.с. 72,58-59).

В ході розгляду справи відповідачем не надано пояснень щодо підстав не прийняття вказаного документу, якщо його відсутність була підставою для встановлення розбіжностей числових значень щодо вартості послуг транспортування товару за межами митної території України.

Щодо наступної підстави для коригування митної вартості, вказаних у пункті 33 оскаржуваного рішення №UA403020/2022/000134/2 від 11.08.2022 року, то митний орган стверджує, що згідно пункту 3.1 Договору № JS/F/0519 від 29.05.2019, оплата за товар повинна бути здійснена у вигляді 100% оплати, часткової передоплати або по факту відвантаження, однак подана до митного оформлення експортна Митна декларація від 20.12.2021, коносамент від 23.12.2021 та платіжне доручення № 372 від 11.01.2022 свідчать про неповне виконання вказаного пункту договору.

Надаючи правову оцінку даному доводу митного органу, суд вказує про таке.

Згідно із п.3.1. контракту №JS/F/0519 від 29.05.2019 року оплата за товар здійснюється покупцем в доларах США (USD) за допомогою безготівкового банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому контракті, у формі 100% передоплати, часткової передоплати або оплата по факту відвантаження. Підставою для платежу є контракт, Договір продажу, проформа-інвойс або інвойс наданий продавцем.(т.1 а.с.113)

Відповідно до інвойсу №21/JSC/0915 від 14.12.2021 року, складеного відповідно до контракту №JS/F/0519 від 29.05.2019 загальна вартість товару за контрактом складає 50 772,48 дол. США.(т.1 а.с.85)

Позивачем на підтвердження митної вартості товару було надано платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 372 від 11.01.2022 року завірену банком АТ ПРОКРЕДИТ БАНК, яка у свою чергу підтверджує факт 100 % оплати в розмірі 50 772,48 дол. США. (т.1 а.с.86)

При цьому, з наявних у справі документів вбачається, що поставка товару за МД №UA403020/2022/016702 та МД №UA403020/2022/016704 здійснювались на виконання умов одного контракту - від 29.05.2019 №JS/F0519 та на підставі одного інвойсу від 14.12.2021 №21/JSC/0915, а відтак вказаний платіжний документ підтверджує факт 100 % оплати товару за двома митними деклараціями на момент декларування товару.

Суд зауважує, що оскаржуване рішення №UA403020/2022/000134/2 від 11.08.2022 року про коригування митної вартості товару не містить обставин, з яким митниця пов`язує неповне виконання пункту 3.1. договору, внаслідок подання позивачем до митного оформлення вищевказаних документів, а саме, наявність підстав для розбіжностей числових значень щодо фактурної вартості товару за МД №UA403020/2022/016704.

Відтак, митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

Щодо позиції митного органу в частині неподання декларантом запитуваних митним органом додаткових документів, то за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, суд зазначає, що вказане не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2023 року справа № 815/5817/17.

Підсумовуючи викладене, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності, є необґрунтованими, оскільки будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Щодо правомірності застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту графи 33 рішень про коригування митної вартості товару від 11.08.2022 № UA403020/2022/000132/2 та № UA403020/2022/000134/2, то за позицією митного органу, заявлена до митного оформлення митна вартість не може бути визнана, другорядні методи не були застосовані через (відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 14 ст.57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості товару № 1 взято інформацію щодо визнаної митної вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД від 07.06.2022 UA100380/2022/354943 на рівні 1.93 дол. США/т, товару № 2 за ЕМД від 05.07.2022 UA100360/2022/703259 на рівні 1,93 дол. США/кг.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 №598).

Як вбачається з графи 33 оскаржуваних рішень, то крім номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості товарів, митний орган додатково нічого не вказав, що на думку суду не дає підстав вважати такі рішення обґрунтованими та мотивованими у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Щодо доводів відповідача-2 стосовно того, що митна вартість товарів, вказана декларантом, є нижчою від ціни, інформація про яку наявна у митного органу, слід відзначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів від 11.08.2022 р. № UA403020/2022/000132/2 та № UA403020/2022/000134/2 є необґрунтованим, оскільки сумніви відповідача-2 щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені беззаперечними доказами.

Щодо належного відповідача в межах даних спірних правовідносин, то суд враховує, що згідно ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частин першої та другої статті 546 МК України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи.

Митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (далі - Положення) Держмитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів.

Згідно з пунктом 4 Положення Держмитслужба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, організовує та забезпечує виконання територіальними органами митних формальностей відповідно до вимог законодавства з питань митної справи.

Відповідно до пункту 16 Положення про Тернопільську митницю, затвердженого наказом Держмитслужби від 29.10.2020 №489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби», митниця утворюється як територіальний орган Держмитслужби без статусу юридичної особи, має окремий баланс, майно, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів та банках.

З огляду на вказане, Тернопільська митниця та Державна митна служба України є дві окремі особи, а саме, Державна митна служба України зі статусом юридичної особи, а Тернопільська митниця - територіальний підрозділ без статусу юридичної особи.

Окремо від цього необхідно зауважити, що хоча Тернопільська митниця є територіальним підрозділом Держмитслужби без статусу юридичної особи, однак це не змінює правового статусу цих суб`єктів владних повноважень у цьому спорі.

За положеннями КАС України визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належного відповідача й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи, що рішення про коригування митної вартості товару, які є предметом оскарження, прийняті Тернопільською митницею, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у даній справі є Тернопільська митниця.

Вказаним спростовується позиція представника позивача, що належним відповідачем у даній справі є Державна митна служби України.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів від 11.08.2022 р. № UA403020/2022/000132/2 та № UA403020/2022/000134/2, прийнятих Тернопільською митницю, та про відмову у задоволені позову, заявленого позивачем до неналежного відповідача - Державної митної служби України.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (ч.8 ст.139 КАС України)

Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 173,74 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 566 від 12.06.2023 (т.1 а.с.147).

Оскільки спір виник внаслідок рішення відповідача-2, визнаних за результатом розгляду даної справи протиправними, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3 173,74 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці в повному розмірі.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 36 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 922/902/19.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалась адвокатом Погорілецем Романом Васильовичем, про що свідчить ордер про надання правничої допомоги серії АІ №1410219 від 11.06.2023 року згідно договору №34380660 від 01.03.2019 року про надання правової допомоги (т.1 а.с.155).

Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги №34380660 від 01.03.2019 року, укладеного між ТОВ «Фастімпекс»(клієнт) та адвокатом Погорілець Роман Васильович ( Адвокат), Адвокат зобов`язується надати професійну правничу (правову) допомогу (здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги) другій стороні - клієнту, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. (п. 1.1.) (т.1 а.с. 141-143 )

Додатковим договором №016794.812 від 06.06.2023 р. до договору про надання правової допомоги №34380660 від 01.03.2019 року сторони домовились про порядок оплати гонорару адвоката за надання правової допомоги клієнту за здійснення представництва інтересів клієнта у судах під час оскарження рішення про коригування митної вартості від 11.08.2022 № UA403020/2022/000132/2 та від 11.08.2022 № UA403020/2022/000134/2.(пункт 1). За погодженням адвоката з клієнтом, враховуючи складність справи, кваліфікацію, досвід і завантаженість адвоката розмір гонорару за надання правової допомоги, визначеної цим додатковим договором, визначено сторонами за складання та подача позовної заяви до суду (в тому числі, аналіз матеріалів справи і документів, поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету) в сумі 36 000,00 гривень, без ПДВ. ( пункт 3). Порядок приймання-передачі наданої правової допомоги: (a) Правова допомога вважаються наданою після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги (далі - акт), який скріплюється підписами сторін. (б) Адвокат надає клієнту акт, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, витрати, які пов`язаних з наданням правової допомоги (якщо такі мали місце).(пункт 9)(т.1 а.с. 145-146)

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 36 000,00 грн., позивачем надано

- акт наданої правової допомоги від 13.06.2023 року, за яким Адвокат надав правову допомогу відповідно до додаткового договору від 06.06.2023 №016794.812 до договору про надання правової допомоги від 01.03.2019 №34380660 згідно з розрахунком розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги. Розмір гонорару за надання правової допомоги - 36 000,00 гривень, без ПДВ в тому числі: складання та подача позовної заяви до суду (в тому числі, аналіз матеріалів справи і документів, поданих клієнтом та надання консультацій з даного предмету): 36 000,00 гривень, без ПДВ (т.1 а.с. 241).

- платіжну інструкцію № 606 від 26.06.2023 на суму 36000,00 грн. з призначенням платежу - гонорар згідно договору надання правової допомоги від 01.03.2019 року №34380660 (т.1 а.с.242)

Відтак, надані позивачем документи дозволяють встановити зміст наданих адвокатом послуг та їх загальну вартість.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року по справі №160/6899/20 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При цьому, за приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Як встановлено судом, то відповідачем-2 не надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 22.11.2019 року по справі №820/5989/15, в якій зазначено про необхідність оцінки співмірності розміру судових витрат обставинам, викладеним у частині 5 статті 134 КАС України, а не лише встановлення факту відсутності заяви відповідача про їх зменшення, що не може вважатись правильним застосуванням норм частини 5 статті 134 КАС України.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36000,00 грн з урахуванням пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд вказує, що аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції та надання відповідної консультації, підготовка позовної заяви не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ, в т.ч. і суду касаційної інстанції.

У той же час, суд не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному конкретному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару була врахована складність даної справи та інші істотні обставини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Суд наголошує на тому, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, керуючись приписами ч. 5 ст.134 і п. 2 ч. 9 ст.139 КАС України, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, в розмірі 3000,00 грн. Указаний розмір витрат зумовлений тим, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, а її розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому не потребує тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час складання позовної заяви та відповіді на відзив, з урахуванням того, що предмет спору не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (21 км. Старокиївського шосе, 38, м. Одеса, Одеська обл., 65025, ) до Державної митної служби України (вул. Дегтярівська, буд. 11Г, м. Київ, Київська обл., 04119, ), Тернопільської митниці (вул. Текстильна, буд. 38, м. Тернопіль, Тернопільська обл., 46400, ) про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці № UA403020/2022/000132/2 від 11.08.2022 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці № UA403020/2022/000134/2 від 11.08.2022 про коригування митної вартості товарів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 173,74 (три тисячі сто сімдесят три гривні 74 копійки) гривні та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 (три тисячі грн. 00 коп) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна