Справа № 520/17123/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий I інстанції: Сагайдак В.В.

29 липня 2024 р. Справа № 520/17123/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Первомайської міської ради Харківської області про визнання недійсним та скасування рішень, -

В с т а н о в и в:

04.07.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить:

- визнати недійсними та скасувати п.п. 1.5, 1.6, 1.7 рішення Первомайської міської ради 7 скликання від 30.07.2020 року № 1617-75/7;

- визнати недійсними та скасувати п.п. 1.2, 1.3, 1.4 рішення Первомайської міської ради 8 скликання від 23.02.2021 року № 159-6/8.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Первомайської міської ради 7 скликання від 30.07.2020 року № 1617-75/7 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: п.п. 1.5. гр. ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: ***, у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - А.01.03.), орієнтовною площею 2,0000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність та користування Первомайської міської ради; п.п. 1.6. гр. ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: ***, у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - А.01.03.), орієнтовною площею 2,0000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність та користування Первомайської міської ради; п.п. 1.7. гр. ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: ***, у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦІЗ - А.01.03.), орієнтовною площею 2,0000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність та користування Первомайської міської ради.

Рішенням Первомайської міської ради 8 скликання від 23.02.2021 року № 159-6/8 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельні ділянки: п.п. 1.2. гр. ОСОБА_3 , *** , у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦІЗ А.01.03.), площею 2,0000 га, кадастровий № :06:001:0367, яка розташована за адресою: м. Первомайський Харківської області, за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування; п.п. 1.3. гр. ОСОБА_4 , *** , у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦГЗ А.01.03.), площею 2,0000 га, кадастровий № :06:001:0368, яка розташована за адресою: м. Первомайський Харківської області, за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування; п.п. 1.4. гр. ОСОБА_2 , *** , у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ А.01.03.), площею 1,8150 га, кадастровий № :06:001:0371, яка розташована за адресою: м. Первомайський Харківської області, за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування.

Позивач вважає, що у процесі відведення земельних ділянок було незаконно змінено їхню категорію призначення з земель промисловості на землю для ведення особистого

селянського господарства.

Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов Первомайська міська рада Харківської області зазначає, що звернення позивача до суду у 2023 році виходить за межі шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС.

Також відповідач зазначив, що вирішуючи спір, спір повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, наявність права на позов, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним, встановити факт порушення, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження) відмовлено у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 .

Висновок суду вмотивований тим, що заявляючи свій адміністративній позов, позивач не визначився які саме персоніфіковані суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси порушені оскаржуваним рішенням Первомайської міської ради 7 скликання від 30.07.2020 року № 1617-75/7, в чому безпосередньо полягає таке порушення та в чому воно виражається, які конкретні негативні наслідки настали безпосередньо для позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення та якими доказами у справі це підтверджується.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наголосила, що у даному випадку йдеться про приховану приватизацію земельних ділянок промисловості, тобто про порушення прав усіх членів територіальної громади м. Первомайський. Відповідач здійснював довготривалу, приховану передачу земель промисловості у приватну власність, (і тільки своєму колу людей, які про це знали) шляхом штучного та незаконного змінення їх категорії та цільового призначення. Відповідач своїми незаконними рішеннями наніс Державі збитків на сотні мільйонів гривень. Йдеться не тільки про випадок, про який вказано у позові, а й про багато інших.

Також позивач зазначає, що вона оспорює ці рішення, виконуючи свої обов`язки як депутат Первомайської міської ради, як голова ГО «Народний контроль» і як член цієї громади чиї права тричі були порушені. Зазначає, що тричі безпосередньо, згідно своїх прав, свобод та інтересів, зверталась для отримання 2 га землі і тричі їй було відмовлено відповідачем по надуманим причинам.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Підпунктами 18, 19 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон № 280/97-ВР).

Згідно зі ст. 2 Закону N 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 3 Закону № 280/97-ВР визначено, що громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються.

Статтею 10 Закону N 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Предметом спору у справі, що розглядається є п.п. 1.5., п.п.1.6., п.п. 1.7 рішення Первомайської міської ради 7 скликання від 30.07.2020 року № 1617-75/7, якими надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - А.01.03.), орієнтовною площею 2,0000 га, за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність та користування Первомайської міської ради та п.п. 1.2, п.п. 1.3, п.п. 1.4 рішення Первомайської міської ради 8 скликання від 23.02.2021 року № 159-6/8 , яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельні ділянки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 у власність, для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ А.01.03.), площею 2,0000 га, площею 2,0000 га та площею 1,8150 га, кадастровий № :06:001:0367, № :06:001:0368, № :06:001:0371, які розташовані за адресою: м. Первомайський Харківської області, за рахунок земель промисловості комунальної власності, не наданих у власність або постійне користування.

Вказане рішення в судовому порядку оскаржує ОСОБА_1 , яка є членом територіальної громади м. Первомайський.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення вказав, що оскаржуване рішення є індивідуальним актом і не стосується прав та інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, підставою звернення до суду є саме порушення прав та інтересів позивача суб`єктом владних повноважень внаслідок прийняття рішень, чи вчинення дій/бездіяльності.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує скаржник, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Системний аналіз наведених вищевказаних норм дає підстави для висновку, що право на оскарження акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень надається особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується її прав, свобод та інтересів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10.08.2020 року у справі № 420/6317/18 та від 19.11.2020 року у справі № 320/1043/19.

Враховуючи, що оскаржувані рішення є актом індивідуальної дії, оскільки регулюють питання щодо передання земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тому таке рішення породжує права та обов`язки тільки для визначеного в ньому кола осіб (в даному випадку - для ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Таким чином, аналіз суб`єктного складу даного спору та природи спірних правовідносин, свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке б потребувало судового захисту, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Ні зі змісту позовної заяви, а ні із змісту апеляційної скарги не вбачається, яким чином передача земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у власність громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , впливає на права, свободи та законні інтереси позивача.

Позивачем не вказано, з якими конкретними матеріальними або нематеріальним благами пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу.

Судом не встановлено, що оскаржувані рішення спричинили суттєвий негативний вплив саме на позивачку і вона зазнала реальної шкоди.

Зацікавленість позивача повинна мати правовий характер, вона не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тож у випадку встановлення відсутності порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, під час розгляду справи по суті є самостійною та достатньою підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічного підходу Верховний Суд дотримується, зокрема у постановах від 20.02.2019 року у справі № 522/3665/17, від 04.03.2020 року у справі № 823/1665/17.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в цьому рішенні, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц